Covid-19 daudziem cilvēkiem bija sākums fundamentālai skepsei pret vakcināciju.
Ietekme bija pilnīgi atšķirīga no tā, par ko informēja ražotāji, iestādes un politiķi.
Bet vai viņi zināja, ka tas nav nekas jauns?
Stāsts par imunizācijas mēģinājumiem ir kā trilleris.
Šodien mūsu intervijas viesis ir detektīvs.
Pēc izglītības viņš ir ārsts, radiologs, medicīnas vēsturnieks un medicīnas pedagogs.
Jau aptuveni desmit gadus viņš strādā ar vēstures arhīviem, raksta grāmatas un lasa lekcijas.
Laipni lūdzam studijā, Dr. Gerds Reiters.
Jā, sveiciens.
Reitera kungs, sāksim ar nosaukumu. Savā jaunajā grāmatā "300 gadu imunizācijas mēģinājumi" jūs rakstāt.
Tomēr lielākā daļa cilvēku atcerēsies labdari Edvardu Dženneru un viņa veiksmīgo vakcināciju pret
masaliņām 1796. gadā. Taču tas ir tikai pirms 230 gadiem.
Tātad viņš tomēr nav izgudrojis vakcināciju? Kas to sāka? Kas to uzsāka?
Jā, imunizācijas stāsts bieži tiek saīsināts un sākas tikai ar Dženeru.
Iespējams, arī tāpēc, ka pirmie 80 gadi patiesībā bija mazliet neveiksmīgi.
Fakts ir tāds, ka tradīcija mēģināt inficēt bērnus no agrīna vecuma ir gadsimtiem sena tradīcija, lai gan tā nebija invazīva.
Tāpēc viņi nesavainoja ādu, bet izmantoja apģērba gabalus, lai, piemēram, inficētos ar masalām, vai mēģināja inficēt
bērnus ar masalām cieša kontakta ceļā vecumā, kad viņiem bija nekaitīga slimība un pēc tam viņi bija imūni uz visu mūžu.
Iespējams, ka Tuvajos Austrumos, sākot ar Grieķiju, bija cilvēki, kas, pateicoties
zīlniekiem un visdažādākajiem dziedniekiem, teica:
"Jā, mēs to visu darām kopā ar sava veida tetovējumu un no slimiem cilvēkiem paņemam raupju strutas, ko pēc tam iešņepinām
citiem veseliem cilvēkiem, lai viņi iegūtu imunitāti."
Un tas ir izplatījies ne tikai Rietumos, kā tas tiek attēlots Anglijā, kur vakcinācijas stāsts
vienmēr oficiāli sākas, bet arī Austrumeiropā.
Oficiālais sākums Rietumos ir angļu vēstnieka Konstantinopolē sieva, kas šo metodi 1721. gadā izplatīja Anglijā.
Un tad tā pakāpeniski izplatījās, tā ka nākamo 80 gadu laikā Anglijā, kā arī kontinentā arvien biežāk tika veikta invazīvā
inficēšanās ar bakām, kas 19. gadsimtā pat tika aizliegta, lai gan tika izplatīta 80 gadu
garumā, jo tā vienkārši apdraudēja dzīvību.
Un cilvēks, kas apzināti inficējies ar bakām, protams, varēja arī smagi saslimt un nomirt.
Un tas vienmēr bija viens no sarežģījumiem, kas jums bija jāsaka, ka ne visi un nekādā gadījumā ne visi saslima ar bakām.
Un, ja viņš bija vienkārši nejauši inficējies, viņš tika sodīts ar nāvi.
No otras puses, kā lielisks veiksmes stāsts tiek minēta vakcinācija, kas ir vainojama kājassāpju
izskaušanā. Kas ir taisnība, raugoties no vēsturiskā viedokļa?
Jā, patiesībā ar to nav nekā slikta, jo slimības nevar izskaust. Nevienu slimību.
Arī par bakām ir zināms, ka šī slimība Eiropā, Ziemeļāfrikā un Tuvajos Austrumos pastāv jau vismaz 1000 gadus.
Un šāda slimība var parādīties biežāk vai retāk, taču tā nekad pilnībā neiznīks, jo īpaši tāpēc, ka līdz
pat šai dienai nav noskaidrota īsta bakas izcelsme.
Tāpēc šis raupju vīruss vienmēr ir palicis kaut kas tāds kā fiktīvs.
Pastāv arī citi skaidrojumi, kas ir izraisījuši šīs saindēšanās ar krampjiem līdzīgās slimības.
Tas nozīmē, ka slimības nav iespējams izskaust.
Tas tika paskaidrots 1980. gadā. Taču patiesībā iemesls bija tas, ka vakcinācija pret bakām bija jāatsauc no aprites.
Tas ir tāpēc, ka vakcinācija pret bakām tajā laikā izraisīja salīdzinoši daudz nāves gadījumu un smagu
invaliditāti, lai gan Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs gandrīz nebija konstatēti bakām saslimšanas gadījumi.
Atšķirība bija tik uzkrītoša, ka šī vakcinācija faktiski bija jāpārtrauc.
Un, lai nebūtu jāatzīst, ka vakcinācija patiesībā bija medicīniska kļūda, viņi teica, ka slimība
vairs nepastāv, un tad vakcinācija vairs nav vajadzīga.
Bet šoreiz no 18. gadsimta, vienkārši šausminoši apraksti par to, kā cilvēki, kas slimoja ar bakām, sāpīgi mocījās līdz nāvei.
Tomēr jūs sakāt, ka šī slimība bija zināma jau iepriekš. Vai tā vienmēr ir bijusi tāda?
Jā, tā vienmēr bija bērnu slimība, un pat 17. un 18. gadsimtā tā galvenokārt bija bērnu un pusaudžu, un
galvenokārt nabadzīgos apstākļos dzīvojošo cilvēku slimība.
Un tas ir saistīts ar vilnas audumiem, vilnas apģērbu un to, ka cilvēki, kuri reti vai nekad nevarēja mainīt apakšveļu, saslima.
Tā sauktajām labākajām aprindām patiesībā nebija gandrīz nekāda sakara ar bakām, un tāpēc iedzīvotājiem nekad nav
bijis nekādu draudu, ka būtu jāceļ tik liels troksnis ap šo bakas slimību un pēc tam arī vakcināciju pret bakām.
Un ir pietiekami daudz laikabiedru, kuri apraksta, ka bērnu un pusaudžu vidū vienmēr bija uzliesmojumi un reizēm kāds bērns no
tiem nomira, bet tas nebija bieži, drīzāk izņēmums, nevis likums.
Un daudz kas no tā bija saistīts ar vispārēju nolaidību, nepietiekamu uzturu, vitamīnu trūkumu un citām lietām.
Tas nozīmē, ka, ja bērns ir miris no bakām, jūs nevarat vienkārši teikt, ka tas ir cēlonisks iemesls, ka tas ir saistīts ar šo
konkrēto slimību, bet ka tā ir vispārēja parādība un daudz kas ir saistīts ar sliktu vispārējo stāvokli ar ļoti
bojātu imūnsistēmu - galvenokārt nepietiekama uztura dēļ.
Un tomēr šīs vakcinācijas pret bakām veiksmes stāsts sākās karaliskajā ģimenē, aristokrātu aprindās. Kā tas sader kopā?
Jā, tolaik, 1721. gadā, Anglijas karalisko ģimeni uzskatīja par paraugģimeni, jo tajā laikā paraugdzīve bija ārkārtīgi svarīga.
Citiem vārdiem sakot, kad uzņēmuma augstākā līmeņa pārstāvji ir kaut ko darījuši, pārējā sabiedrība, jo īpaši
vidusslānis, vidusslānis, ir teicis: jā, arī mums tas ir jādara.
Tā kā viņi nosaka politisko toni, viņi rīkosies pareizi arī citās sabiedrības jomās.
Un tas ir turpinājies ļoti ilgi. Tāpēc vēl vēlāk, 1957. gadā, vakcinācijas pret poliomielītu laikā, Anglijas karaliene
Elizabete demonstratīvi lika vakcinēt pret poliomielītu abus savus pirmdzimtos bērnus - tolaik savus vienīgos bērnus.
Citiem vārdiem sakot, šāda parauga uzvedība vienmēr ir bijusi izšķiroša metode, lai kaut ko
izplatītu un padarītu pieņemamu plašai sabiedrībai.
Bet tas tika padarīts arī pieņemams, parādot slimību īpaši bīstamā, īpaši dramatiskā veidā.
Poliomielīts bija pamatoti bīstama slimība. Bērni vairs nevarēja piecelties.
Un tad notika plaša mēroga masveida imunizācija, un poliomielīts faktiski izzuda. Vai viss jau nav pateikts?
Nē, fakts ir tāds, ka poliomielīts ir ļoti demonstratīvs termins, un, kā jūs pareizi sakāt, tas ir
termins, kas ir izvēlēts, lai radītu bailes un paniku.
Taču patiesībā tas ir tikai viens vārds, kas apzīmē virkni slimību, kuras var izraisīt paralīzi.
Tātad ir patogēni, baktērijas vai pat vīrusi, ja vēlaties, kas var izraisīt, piemēram, rokas vai kājas ļenganu paralīzi
vai, ārkārtējos gadījumos, iespējams, pat elpošanas paralīzi.
Taču ir daudz citu toksīnu. Herbicīdi un pesticīdi ir bēdīgi slaveni, tāpat arī metāli, piemēram, svins, varš un dzīvsudrabs.
Saindēšanās gadījumā visas šīs vielas var izraisīt paralīzi. No ārpuses to nevar atšķirt.
Tāpēc, protams, ir pilnīgi nepareizi apgalvot, ka bija patogēns un ka šis patogēns izraisīja poliomielītu.
Ja jūs lietojat terminu poliomielīts, tad tas ir jālieto visiem paralīzes simptomiem un arī saindēšanās gadījumiem.
Tāpēc šodien tas ir labvēlīgāk, cilvēki runā tikai par paralīzes simptomiem vai, piemēram,
Gijēna-Barē sindromu, bet vairs ne par poliomielītu.
Un poliomielīts izzuda, jo termins vienkārši tika atmests, un to pašu slimību pēc tam apzīmēja citādi, izmantojot vārdus,
kurus es tikko minēju, un arī terminu meningīts, piemēram.
Un tagad ASV tiek atzīts, ka katru gadu ir 30 000 līdz 50 000 meningīta gadījumu, kas nepastāvēja pat pirms laika,
kad poliomielīts tika plaši reklamēts kā biedējoša slimība.
Tiktāl, ciktāl poliomielīts ir izzudis, ir vienkārši mainījušies termini, ar kuriem apzīmē šo slimību.
Atšķirībā no pagātnes, kad tika apgalvots, ka poliomielīts ir tik izplatīts - patiesībā pat lielajās valstīs tas bija tikai daži
tūkstoši gadījumu -, tagad ir daudzi tūkstoši gadījumu ar līdzīgiem simptomiem,
kurus mēs tikai saucam ar citiem nosaukumiem.
Vai tas ir statistikas krāpšana?
Jā, tā, protams, ir statistiska krāpšana, jo vieni un tie paši slimības gadījumi tiek nosaukti ar citu nosaukumu, un
netiek pieļauts, ka šie jaunie nosaukumi, piemēram, meningoencefalīts vai Gijēna-Barē , iepriekš nebūtu pastāvējuši.
Taču arī agrāk šīs slimības būtu jānosauc tāpat, un mēs būtu sapratuši, ka šodien šīs slimības ir
daudz izplatītākas nekā pirms 50 vai 100 gadiem.
Bet tas jums būs vēlreiz jāpaskaidro, jo visu infekcijas slimību līknes pēc kara gadiem ievērojami samazinās.
Jā. Tad kā jūs varat teikt, ka slimība ir palielinājusies?
Jā, šo slimību skaits ir palielinājies, jo tās izraisa ne tikai infekcijas, jo īpaši ļoti
mazā mērā infekcijas, bet lielā mērā saindēšanās.
Tā jau toreiz bija ar poliomielītu - pesticīdi un herbicīdi, DDT, ko izmantoja ne tikai lauksaimniecībā,
bet arī cilvēkiem, lai palīdzētu tos dezinficēt.
Un šodien mums ir gadījumi, kad vakcinācija var izraisīt arī Gijēna-Barē sindromu, paralīzi un meningītu, kas
tagad tiek veikta miljoniem reižu gadā, miljardiem reižu visā pasaulē, un var izraisīt šādu klīnisko ainu.
Taču tas nav patogēns, kas visu paveic.
Bet vakcinācijas aizstāvji apgalvo, ka DDT joprojām tika lietots, un tomēr saslimstība samazinājās?
Jā, kā jau teicu, gadījumu skaits samazinājās tikai tāpēc, ka tie vairs netika tā nosaukti.
Statistikā var ļoti skaidri redzēt, ka citu slimību, piemēram, ļenganās paralīzes, Gijēna-Barē un
meningoencefalīta gadījumu skaits ir palielinājies tādā pašā proporcijā, kādā samazinājies to skaits.
Citiem vārdiem sakot, tas patiesībā bija tikai roku veiklība, lai liktu slimībai pazust.
Taču gadījumu nav kļuvis mazāk, gluži pretēji. Turpmākajās desmitgadēs, kā jau minēju, šīs diagnozes ir
kļuvušas daudz, daudz biežāk sastopamas nekā agrāk.
Šāda diagnožu slēpšana tagad ir arī pazīstama. Tā mēs esam redzējuši HIV-AIDS gadījumā, līdzīgi
mehānismi, šķiet, ir izveidojušies tur un arī Covid gadījumā. Gripas vairs nebija, bija tikai Covid.
Tieši tā, tas bija stāsts par to, ka gripa Vācijā uz trim gadiem pilnīgi izzuda.
Arī citās valstīs, bet Vācijā šo trīs gadu laikā tas bija īpaši ilgs laiks.
Un tad pēkšņi gripa atgriezās tikpat lielā mērā, cik bija pazudis Kovids.
Un tas liecina, ka - un tas mūs atgriež pie vakcinācijas vēstures tēmas - 300 gadu garumā faktiski ir izmantota tā
pati viltība, pārsaukājot vienu un to pašu slimību un imitējot slimības atkārtotu parādīšanos vai izzušanu.
Iedzīvotāji jau no paša sākuma vakcināciju neuztvēra īpaši atzinīgi.
Viņi teica, ka ir bijušas sūdzības, un tā pat tika atcelta.
Kāpēc, jūsuprāt, šī ideja, kas vēl šodien ir iekļauta mācību grāmatās, joprojām ir lielākais
izgudrojums medicīnas vēsturē, kad atverat internetu?
Jā, tas ir ļoti labs jautājums, jo tas ir tik groteski, ka visas vakcinācijas - vai tā būtu pirmā vakcinācija pret bakām, vai
vakcinācija pret govju bakām, vai vēlākā Pasteira un Koha vakcinācija - bija nekas cits kā veiksmes
stāsts, bet jau pašā sākumā parādīja, ka viss nedarbojas.
Un tomēr viņi turpināja to darīt, un tad jums faktiski ir jāmaina pieeja un jāsaka, ka tas nevarēja būt saistīts ar ieguvumiem,
jo kaitīgā ietekme, kas radās, acīmredzot bija svarīgāka.
Tad jums diskusijā ir jāiekļauj jautājums par iedzīvotāju skaita samazināšanu.
Vai vakcinācija patiešām ir padarījusi iedzīvotājus veselīgākus? Vai vakcinācijas rezultātā ir piedzimis vairāk cilvēku?
To nevarētu teikt par jebkuru vakcināciju, taču bija nāves gadījumi, bija saslimšanas gadījumi.
Un, ja viņi pat pārgāja uz piespiedu vakcināciju pret iedzīvotāju gribu, tad atliek vien teikt, ka slimības
un nāvi acīmredzot vēlējās ievērojams skaits cilvēku.
Bet tas ir diezgan skarbs pārmetums. Vai jums par to ir kādi pierādījumi?
Citādi mums būtu jāpārtrauc vakcinācija.
Dažādos laikos daudzi laikabiedri stāstīja, ka tajā laikā bija milzīgs nāves gadījumu skaits, ka daudzi
bērni saslima un pēc tam nomira. Tas viss tika ignorēts.
Un, ja jūs ignorējat visas šīs brīdinājuma zīmes, kā mēs tagad atkal redzējām tiešraidē
ar Kovid-19, - brīdinājuma zīmju bija daudz.
Ārstiem tika nosūtītas vēstules ar sarkanu roku, kurās bija teikts, ka šīs vakcīnas nedara to, ko tām vajadzētu darīt, un
tām ir augsta riska potenciāls. Un tomēr tas viss tika ignorēts.
Un, ja jūs to darāt, tad es nevaru iedomāties citu izskaidrojumu.
Man ir starpposma jautājums. Vai mums vispār ir vajadzīga imunizācija?
Tas arī ir ļoti labs jautājums, kas gandrīz nekad netiek uzdots publiski. Lai gan patiesībā tas ir izšķirošais jautājums.
Tiek uzskatīts par pašsaprotamu, ka vakcinācija ir veselības sastāvdaļa.
Taču cilvēce ir dzīvojusi bez vakcinācijas visilgāk un nav izmirusi.
Gluži pretēji, mums ir vairāk nekā 100 000 gadu vai pat daudz ilgāka vēsture, kurā imūnsistēma ir tikusi
bombardēta ar dažādiem toksīniem, baktērijām, vīrusiem, patogēniem, un mūsu imūnsistēma ir tam sagatavojusies.
Tas nozīmē, ka mūsu imūnsistēma ir labi apmācīta un tai nav nepieciešama papildu apmācība.
No otras puses, ir jāsaka, ka, ievadot papildu toksīnus, imūnsistēma tiek pakļauta lielākam sasprindzinājumam.
Papildus tam mēs strādājam arī sociālajā jomā, lai pēc iespējas vairāk novērstu vides toksīnus.
Un, ja mēs citādi samazinām šo vides toksīnu daudzumu, kāpēc mēs organismā iestrādājam papildu
toksīnus, domājot, ka tas padarīs mūs veselīgākus?
Patiesībā tas jau ir pilnīgi kļūdains koncepcijas pamatpieņēmums.
Savā grāmatā jūs arī sakāt, ka vakcināciju galvenokārt izmanto pret retām slimībām. Vai varat to sīkāk paskaidrot?
Jā, šodien mēs to redzam. Gripa, ir vakcinācija.
Ir vakcinācijas pret nekaitīgām bērnu slimībām, piemēram, masalām.
Bet kur ir vakcinācija pret tuberkulozi un malāriju? Nesen tika izplatīta viena, kas nedarbojas.
Mums nav vakcinācijas pret norovīrusiem, kas tagad atkal un atkal izplatās bērnudārzos
un skolās, izmantojot sabiedrisko ēdināšanu.
Vakcinācijas aizstāvjiem patiesībā vajadzētu teikt, ka mēs varam atrisināt šo problēmu ļoti ātri, jo mēs zinām kaut
ko par vakcināciju un kontrolējam vakcinācijas tehnoloģiju.
Un, ja 150 gadu laikā no tā nekas nav iznācis, tas faktiski ir atzinums, ka vakcinācijas
princips un vakcinācijas metode nedarbojas.
Un, ja vakcinācijas princips patiesībā nedarbojas, tad drošs izskaidrojums ir tāds, ka vakcinācija tiek
izmantota pret slimībām, kas nav īpaši bīstamas un kas tik un tā kļūst arvien retākas.
Jo tad, protams, jūs varat apgalvot, ka slimību skaita samazināšanās ir vakcinācijas panākums.
Savukārt tādu slimību gadījumā, kas bieži vien ir bīstamas, ļoti ātri kļūst skaidrs, ka vakcinācija ir neveiksmīga,
ja tā ir neefektīva. Un no tā, protams, ir jāizvairās.
Otra iespēja, kā tas tika darīts ar Kovid-19, ir izmantot kādu izplatītu, bet parasti nekaitīgu slimību,
piemēram, gripu, kas tad ir tik izplatīta, ka tā nav pamanāma pat tad, ja vakcinācija nav veiksmīga.
Jo, kā liecina katra pieredze, slimības tik un tā atkārtojas.
Bet es domāju, ka cilvēki ir parādījuši pārāk maz kritikas spēju, jo viņiem vajadzēja turpināt jautāt,
ja mēs esam vakcinēti, kāpēc mēs atkal saslimstam?
Pēc Kovid-19, pēc bakām vienmēr notika tas pats - vakcinētie cilvēki atkal saslima.
Un tad atkal un atkal aktualizējās jautājums par pastiprinātājiem.
Jā, patiesībā tā vienmēr bija tā pati stratēģija.
Tad tika teikts, ka pat ar vakcināciju pret bakām pirms 200 gadiem, tad jums vienkārši ir revakcinēt, kur atkal nav loģikas.
Ja vakcinācija nav devusi vēlamo efektu vienu vai divas reizes, kāpēc tai būtu jādod vēlamais efekts trešo vai ceturto reizi?
Tas būtu tas pats, ja, piemēram, infekcijas gadījumā mēs dotu nepareizu antibiotiku,
tad mēs to dotu arī otrreiz un trešo reizi.
Ikviens teiktu, ka mums būs jālieto cita antibiotika, jo tā bija nepareizā antibiotika.
Bet, kad runa ir par vakcināciju, mēs vienkārši turpinām atkārtot.
Tā ir neprāta definīcija, kas tiek piedēvēta Albertam Einšteinam, kurš teica, ka neprāts ir tad, ja
jūs nepārtraukti mēģināt kaut ko, kas nedarbojas.
Savā grāmatā jūs arī rakstāt, ka vakcinācijas vēsture ir arī neētisku eksperimentu ar cilvēkiem vēsture.
Covid un šī acīmredzamā mRNS injekcija nebija nekas vairāk kā eksperiments ar cilvēkiem.
Citiem vārdiem sakot, šī nožēlojamā attīstība nav nekas jauns?
Jā! Tas bieži vien tiek slēpts vakcinācijas stāstā.
Bet, ja mēs atkal sāksim ar vakcināciju pret bakām, izmantojot bakas strutas, tad bija tā,
ka šīs bakas bija no kaut kurienes jāiegūst.
Un šie raupji strutas bija jāražo raupjiem slimniekiem. Un kurš gan vēlas slimot ar bakām?
Tāpēc viņi devās uz bērnu namiem, kur bija daudz bērnu bez vecākiem, kuri nevarēja sevi aizstāvēt.
Citiem vārdiem sakot, masaliņu infekcijas vienmēr nodrošināja to, ka bērnu namos bija bērni ar
masaliņām, no kuriem vienmēr varēja iegūt izdalījumus.
Tas tika darīts arī ar Džennera vakcināciju ar it kā govju bakām, kas patiesībā nepastāvēja, atkārtoti inficējot bāreņus ar šīm
it kā govju bakām, kas daudzos gadījumos bija tikai bakas vai pat citi patogēni, piemēram, sifiliss, lai iegūtu šo sekrēciju.
Citiem vārdiem sakot, agrīnā posmā mēs strādājām ar cilvēkiem kā bioreaktoriem, tāpat kā tagad mēs ražojam šos mRNS
fragmentus baktēriju tvertnēs, ģenētiski modificētās baktērijās.
Jāatzīst, ka visā šajā procesā patiesībā maz kas ir mainījies.
Nu, tad atbalstītāji iebilstu un teiktu: jā, mums tagad ir šīs baktēriju tvertnes, tajās ir sterilas attīrītas
baktērijas, viss ir glīti iesaiņots šādos olbaltumvielu-lipīdu apvalciņos, un tas taču skan daudz labāk, vai ne?
Jā, arī tas nav taisnība, jo tas bija jānosaka jau agrīni - starp citu, tas attiecas ne tikai uz vakcīnām, bet arī
uz pārtiku, jo arī daudzus pārtikas produktus tagad ražo, izmantojot ģenētiski modificētas baktērijas.
Tātad vegāniskās pārtikas draugi, kuri tagad zirņu proteīna izolāta vietā izvēlas ēst zirņus: Tas nav iegūts
no zirņiem, bet gan no ģenētiski modificētām baktērijām.
Tagad tās atrodas šajās tvertnēs, kur siltā un mitrā atmosfērā ražo šos proteīnus jeb vakcīnas, un, kad tās ir
saražojušas pietiekami daudz, tās var novākt, tā sakot, ražu.
Bet baktērijas joprojām ir. Un jūs nevarat vienkārši izfiltrēt šīs baktērijas, un tās izzudīs.
Tas būtu ļoti laikietilpīgi, jūs to nedarāt vispār. Ko tad jūs darāt?
Viss tvertnes saturs tiek sasmalcināts, lai baktērijas tiktu iznīcinātas, bet šo baktēriju fragmenti paliek gala produktā.
Tas ir konstatēts arī attiecībā uz mRNS vakcīnām, ka tās satur daudz šo fragmentu un ka šīs
baktērijas satur ne tikai šūnu sienu, bet arī savu DNS.
Tas nozīmē, ka šajā galaproduktā ir iekļauta svešzemju DNS, un vakcīnas satur ne tikai šo augsti attīrīto mRNS.
Tāpat kā šis fantomam līdzīgais bakas patogēns nebija sastopams tīrā veidā vakcīnā pret bakām.
Tā vietā tas bija raupju strutas, t.i., mirušas šūnas, baktērijas un nezinu, kas vēl tur
bija, un jūs to vienkārši injicējāt dziļi audos.
Un tas, protams, ir miesas bojājums ar svešķermeņiem, kam ir jārada problēmas, un tas ir pilnīgi skaidrs.
Tātad, neatkarīgi no RNS, arī Kovid vakcīnas satur visas šīs baktēriju svešķermeņus un noslogo mūsu imūnsistēmu.
Vai šīs baktērijas tiešām ir tikai sasmalcinātas? Vai nekas netiek tīrīts?
Jā, mēs, protams, cenšamies pēc iespējas samazināt šo rupjo atlikumu daudzumu.
Taču pilnībā samazināt šodienas ražošanu baktēriju tvertnēs pat nav iespējams.
Tajā ir pārāk daudz svešu komponentu.
Ir atzīts, ka šāda smalcināšana tiek veikta pat nozares aprindās.
Un tad man vēl ir mazāki fragmenti. Un kā man tos visus izņemt no viena šķīduma?
Mēs runājam par vissīkākajām sastāvdaļām, nefiltrējot manu faktisko gala produktu, piemēram, šīs mRNS sekvences.
Tāpēc šo mRNS sekvenču selektīva likvidēšana, ko pēc tam varētu pievienot sterilam jaunam šķīdumam, tehniski ir
pilnīgi neiespējama. Tāpēc tajā ir svešas sastāvdaļas.
Un šie svešķermeņi, neatkarīgi no tā, vai to ir nedaudz vairāk vai mazāk, iekļūst dziļi audos. Tas padara tos bīstamus veselībai.
Daudzi cilvēki neapzinās, ka BioNTech piedāvātie mRNS fragmenti neatbilst tam, kas tika iekļauts masveida vakcinācijas kampaņā.
Jā. Tas tika teikts jau sākumā.
Taču, manuprāt, ļoti maz cilvēku ir sapratuši, ka šie mRNS fragmenti sākotnēji tika sastādīti sintētiski,
bez baktērijām, bet šī ražošanas metode ir pārāk sarežģīta, lai to varētu izmantot masveida produktā.
Un ka pēc apstiprināšanas viņi pārgāja uz šo baktēriju tvertņu ražošanu, lai gan viss produkts būtu būtiski
mainījies un apstiprināšanai būtu bijis nepieciešams jauns sertifikāts, ko viņi nav izdarījuši.
Ļoti interesanti. Atgriezīsimies pie šī stāsta par iedzīvotāju skaita samazināšanu.
Kurš gan būtu ieinteresēts samazināt iedzīvotāju skaitu?
Tas būtu otrādi - tiek saražots vairāk, tiek samaksāti lielāki nodokļi, būtu praktiskāk, ja būtu vairāk subjektu nekā mazāk.
Ir tā, ka tie, kas nosaka sociālās attiecības, tie, kam ir daudz naudas, vienmēr ir daži.
Un pārējo cilvēku, no kuru bagātības viņi dzīvo, vienmēr ir ļoti daudz.
Un tas, protams, rada bailes tikai nedaudzajiem.
Tagad mēs samierināmies ar to, ka viņu ir tik daudz, ja vien spējam tos labi
kontrolēt, piemēram, izmantojot militāro pārākumu.
Taču ir situācijas, kad jūs saprotat, ka patiesībā jums nav vajadzīgi visi šie cilvēki.
Tā tas notika arī pēc industrializācijas, pieaugot automatizācijai.
Kad jūs saprotat, ka uzņēmumā nav nepieciešams tik daudz darbinieku, lai sasniegtu tādu pašu produktivitāti.
Un tagad pat atklāti tiek runāts, ka nākotnē mums vairs nebūs vajadzīgi cilvēki, jo viss būs automatizēts.
Turklāt ir arī humanoīdie roboti, tāpēc cilvēku patiesībā ir pārāk daudz.
Tāpēc ir samērā skaidrs, ka tie, kas nosaka sociālos apstākļus, ir ieinteresēti apgalvot, ka cilvēku ir pārāk daudz.
Patiesībā mums ir kaut kas jādara, jo arī cilvēki, kas tur atrodas, ir jābaro, arī viņiem ir kaut kas jāēd.
Pirms vairāk nekā 200 gadiem kāds garīdznieks Anglijā ieviesa terminu "bezjēdzīgie ēdāji".
Ak, tas nav nācis tikai tagad? Nē, nē, nē, "bezjēdzīgie ēdāji" ir pazīstami jau kopš Maltusa laika, kurš
jau tolaik propagandēja iedzīvotāju skaita samazināšanu.
Jo viņš teica, ka ekonomikas izaugsme nekad nevar iet kopsolī ar normālu iedzīvotāju skaita pieaugumu.
Tāpēc mums ir kaut kas jādara, un viņš toreiz arī diezgan atklāti teica, piemēram, lai gan īpaši neizteicās par labu
vakcinācijai, viņš teica, ka mums vienkārši ir jāpadara neveselīgāki apstākļi pilsētās, kur cilvēki dzīvo.
Alejas ir šaurākas, ūdens netīrāks, gaiss netīrāks, un tad par to rūpējas slimības.
Jo jūs nevēlaties būt vainīgs un nevēlaties tieši nogalināt cilvēkus.
Tas vienmēr ir elegantāk, ja viņi vienkārši pazūd slimības dēļ.
Tas nozīmē, ka tad jums ir vaininieks, kas būtībā ir tikai ... Jā, kurš nevar tikt saukts pie atbildības.
Jā. Un vai jūs varētu teikt, ka visa šī mākslīgā intelekta, tehnokrātijas un transhumānisma
attīstība ir saistīta ar šo vakcinācijas stāstu?
Jā, tā ir skaidra saistība.
Tāpēc arī termins vakcinācija ir radies no vārda potēšana. Citiem vārdiem sakot, no citu dzīvu būtņu modifikācijas.
Patiesībā tas nāk no dārzkopības, kad cilvēki centās izaudzēt jaunas augļu un dārzeņu šķirnes, izmantojot potēšanu.
Un ka es arī vēlos, lai vakcinētā persona kaut kādā veidā mainītos ar vakcināciju.
Tāpēc mēs arī uzskatām, ka pirmā vakcinācija pret bakām nozīmē, ka viņš vairs nevarēja saslimt ar bakām.
Un tā tas ir arī tagad, kad es vēlos radīt imunitāti, t.i., salīdzinoši dziļu iejaukšanos.
Tas nekad nav izdevies, bet tas ir apgalvojums.
Citiem vārdiem sakot, es vienmēr saku, ka vakcinētajam cilvēkam ir deficīts, un šis deficīts ir jānovērš.
Un tas patiesībā jau ir transhumānisma daļa un ievads.
Interesanti, protams, ir tas, ka to izplatīja baznīca.
Kas, ja viņi tic savai ticības grāmatai - Bībelei, saka, ka viss bija ļoti labs galu galā - radīšana. Kāpēc jums tam ir jāpalīdz?
Jā, jo baznīca acīmredzot neuzticas savai vēstij.
Jo, ja viņa tiešām uzskatītu, ka pēc šīm septiņām dienām viss ir kārtībā, tad man faktiski
nebūtu atļauts veikt vakcināciju un citas lietas.
Bet, tā kā Baznīca jau pirms 300 gadiem masveidā atbalstīja šo vakcināciju, pēc tam ar Dženneru pirms
200 gadiem un tagad atkal, tas liecina, ka tā saka:
"Nu, Jēzu, tev galu galā nav tik labi veicies. Mums šeit ir nedaudz jāpārstrādā."
Un es domāju, ka tas ir pilnīgi liktenīgi, ja jums patiesībā ir bijusi vēlme rīkoties citādi un pieņemt, ka pasaule ir
tik perfekta, cik vien iespējams, ka radītājs to būtu radījis.
Patiesībā tā ir baznīcas ideoloģijas nodevība. Tā ir pilnīgi nekonsekventa.
Tāpēc tas arī parāda, ka baznīcas ideoloģija, kas bieži tiek pasniegta kā mīlestība pret tuvāko un radību, kā arī
tas, ka mums ir jāsaglabā vide, acīmredzot ir diezgan tukša. Jo citādi man nebūtu atļauts to visu darīt.
Un, no otras puses, cilvēki lielākoties dzīvo bez sūdzībām.
Pat Kovida krīzes laikā bija daži, kas sacēlās pret to, taču to nebija daudz.
Tas, ko pavēlēja vai ieteica priekšniecība, tika vienkārši izpildīts. Kāpēc cilvēki skatās neiesaistīti?
Jā, vairums cilvēku nelemj, vai tas, ko viņi dzird, ir pareizi vai nepareizi, bet gan to,
vai tas nāk no augšas, no malas vai no apakšas.
Un tas, kas nāk no augšas, ir vairāk vai mazāk pieņemts, jo gadsimtu gaitā - mums vienmēr ir bijusi feodāla sabiedrība,
absolutistiska sabiedrība, autoritāra sabiedrība, izņemot īsus periodus Eiropā - bija skaidrs, ka, ja kaut kā
sacelsies pret dekrētiem no augšas, tev būs nepatikšanas.
Tas patiesībā ir vienkāršs un skaidrs iemesls, kāpēc cilvēki bēg līdzi, jo fakti vienmēr ir liecinājuši par pretējo.
Un jo īpaši, ja runa ir par vakcināciju, kas to ir pierādījusi jau 300 gadus.
Un tie nav tikai mani apgalvojumi, bet no mūsdienu ziņojumiem var redzēt, ka lielākā daļa cilvēku nekad nav
bijuši pārliecināti, jo viņi vienkārši redzēja, kas notika.
Proti, viņi ir saskārušies ar negatīvām sekām un konstatējuši, ka ar katru no šīm vakcinācijām, kas tika solītas kā
aizsardzība, vakcinētie cilvēki, kuri vēlējās sevi pasargāt, vienmēr saslima, tāpat kā tagad atkal ar Kovid-19.
Un vai jums ir pēdējais paziņojums skatītājiem par to, ko darīt šajā situācijā?
Jā, es domāju, ka vienmēr vajadzētu vadīties pēc faktiem. Un nevajadzētu akli ticēt lietām, kas ir pavēstītas no augšas.
Un jo īpaši, ja tās tiek izplatītas ar lielu propagandas daudzumu.
Un mums visiem tas ir nācies piedzīvot tagad ar Covid-19, no rīta līdz vakaram Covid un pēc tam vakcinācijas propagandu.
Taču pēdējo 300 gadu laikā situācija nav mainījusies.
Pretējā gadījumā šīs vakcinācijas nebūtu izdzīvojušas tik ilgi.
Tas ir vienkārši stāsts par 300 gadu ilgu propagandu.
Jo sliktāks ir produkts, jo skaļāk ir jāpūš pūtējs.
Jo labāk, ka jūs arī pūšat prettrumuni un izceļat šīs lietas gaismā, kā tas ir bijis vēsturiski.
Katrs var brīvi veidot savu viedokli.
Liels paldies, ka veltījāt laiku šai intervijai.
Novēlu jums visu to labāko jūsu darbā un jaunajā grāmatā.
Liels paldies.