A rendszerpropaganda nem áll meg a legfiatalabbaknál.
Évtizedekkel ezelőtt a média és az oktatási intézmények a "Beutelsbachi konszenzusban" megállapodtak abban, hogy a
gyermekeket és a fiatalokat nem szabad az oktatásban túlhatalommal, pártfogással vagy befolyásolással kezelni.
Ezeket az elveket azonban már régóta figyelmen kívül hagyták.
Peter Petzl, többszörös író, vezetési tanácsadó, coach és tréner, a gyermekkönyvek és a köztévé műsorainak világából vett
ijesztő példákkal elemzi a gyermekek és fiatalok manipulálását.
Stefan Magnet az "Auf 1"-től Weltenwandel címmel készít vele interjút.
A Kla.TV összefoglalt néhány "csúcspontot" az Ön számára.
Közel 50 évvel ezelőtt a "Beutelsbachi folyamat", egy történelmi jelentőségű baden-württembergi konferencia
megfogalmazta az úgynevezett "Beutelsbachi konszenzust".
Beutelsbachban a politikai nevelés vezető szakértői és didaktikusai gyűltek össze, hogy közös nevelési gyakorlatot
találjanak, és megalapozzák, hogyan lehet a következő generációkat politikai nevelésükben megerősíteni és
megvédeni őket az indoktrinációtól és a propagandától.
Ezt a konferenciát azért szervezték, hogy megoldást találjanak a fiatalok politikai oktatásban tapasztalható erős pártpolitikai
polarizációjára, amelyet az 1968-as diáklázadás és a radikalizálódott csoportok ebből
eredő terrorista tevékenységei is megerősítettek.
Az Állami Polgári Nevelési Ügynökségre a mindenkori kormányok részéről nyomás nehezedett.
A konszenzus három alapelvet fogalmazott meg a politika tanítására vonatkozóan:
I. A hatalomgyakorlás tilalma:
Nem szabad a tanulót - bármilyen eszközzel - meglepni a kívánt vélemények értelmében, és ezzel
megakadályozni, hogy "önálló ítéletet alkosson".
Pontosan itt húzódik a határ a politikai oktatás és az indoktrináció között.
Az indoktrináció azonban összeegyeztethetetlen a tanár demokratikus társadalomban betöltött
szerepével és a tanuló érettségének céljával.
2. vita:
Ami a tudományban és a politikában ellentmondásos, annak az osztályteremben is ellentmondásosnak kell lennie.
Ez a követelmény szorosan kapcsolódik a fent említett követelményhez.
Mert amikor a különböző nézőpontokat figyelmen kívül hagyják, a lehetőségeket figyelmen kívül hagyják, az alternatívákat nem
vitatják meg, akkor az indoktrinációhoz vezető utat választották.
A kérdés az, hogy a tanárnak nem kellene-e még korrekciós funkciót is betöltenie, azaz nem kellene-e különösen
hangsúlyoznia azokat a nézőpontokat és alternatívákat, amelyek a tanulók (és a politikai oktatási események más résztvevői)
számára a saját politikai és társadalmi hátterük miatt idegenek.
3.hallgatói orientáció:
A diákokat képessé kell tenni arra, hogy elemezzenek egy politikai helyzetet és saját érdekeiket, valamint
hogy keressék a politikai helyzet saját érdekeiknek megfelelő befolyásolásának módjait és eszközeit.
Még egyszer összefoglalva, a következőkről van szó:
Először is, a túlhatalom tiltása, hogy a tanulót ne akadályozzák a saját véleményének kialakításában.
Másodszor, az ellentmondásos, ellentétes álláspontok mérlegelése, ami azt jelenti, hogy az ellenvéleményt is be kell mutatni.
És végül, de nem utolsósorban a médiaműveltség, azaz a diákok képessége arra, hogy elemezzenek egy politikai
helyzetet (de annak általános bemutatását is) és a saját érdekeiket, és a saját érdekükben befolyásolják azokat.
Nincs ilyen támogatás a mi médiakörnyezetünkben, épp ellenkezőleg.
Petzl úr olyan példákat hoz, hogy a szülőknek és a nagyszülőknek eláll a lélegzete.
A legpajzánabb szexuális felvilágosító könyvek árasztják el a polcokat. Ilyen például a "Wuschelkopf und Pupspopo" című könyv,
amelyet már 18 hónapos kortól ajánlanak, és tele van kis ajtókkal, amelyeket ki kell nyitni,
és amelyek mögött különböző nemi szervek vannak.
Ezek olyan képek, amelyeket a televízióban a szokásos műsoridőben nem szabad bemutatni, mert
ellenkező esetben fennáll a korhatár-korlátozás veszélye.
Ha jobban megnézzük, az olvasó rájön: Ez nem egy gyermeki tanítás a testrészekről, hanem manipuláció a transzneműség irányába.
"Ez a lány egy másik lány széttárt lábai közé néz, amiről azt hiszi, hogy egy másik
lány - de aztán ott férfi nemi szerveket lát.
Aztán felteszem magamnak a kérdést: szükséges-e így befolyásolni a legkisebbeket?"
A Magnet szerint folyamatban vannak az átoperálások előkészületei.
A gyerekek nem csak akkor jönnek zavarba, ha már a kezdetektől fogva szembesülnek a sokféleséggel és a 100 nemmel.
Alapvetően elbizonytalanodnak, és kitárják magukat annak a lehetőségnek, hogy valami nincs rendben velük.
Ezáltal hozzáférhetővé válnak az orvosi beavatkozások és műtétek számára - jegyzi meg mindkét interjúalany.
A Magnet és a Petzl szerint a szórakoztatóipar a "Woke Agenda" felé halad.
Legyen szó a Disney+ által erőszakkal átdolgozott meseklasszikusokról, amelyek most már tartalmazzák az
összes "transz-hype-ot", vagy Hófehérkéről és a Kis hableányról, akiknek most már sötét bőrűnek kell lenniük.
Más streamingszolgáltatások, például a Netflix is ugyanezt a dudát fújja, hasonlóan éber gyermekprogramokkal.
És érdekes módon a "Capital Research Global Investors" nevű befektetői csoportja egyik kezével a
Netflixbe, a másikkal pedig pubertásblokkolókba fektet be.
Véletlen egybeesés? Vagy ez a pénz körforgásáról árulkodik?
Amikor a nyilvános felfedezést követően tiltakozások törtek ki a közösségi médiában, és az emberek nyilvánosan
közzétették, hogy felmondják a Netflixet, a Netflix részvényeinek árfolyama zuhant a tőzsdén.
Nyilvánvaló, hogy a szülők és a nagyszülők mégsem akarják, hogy gyermekeik lássák az ébredező tartalmakat.
De miért marad továbbra is a tanterv ellenőrizetlen része?
A közszolgálati műsorszolgáltatók a közösségi médiában is aktívak, ahol védtelen és rendkívül polarizáló
véleményformálást folytatnak, mindenféle ellenőrző hatóság nélkül - jegyzi meg a Magnet és a Petzl.
Felkerült például egy videó, amely Scholz volt kancellárt bírálta, aki nem akarta a német Taurus rakétát az orosz-ukrán konfliktusba
küldeni, mert az súlyosbította volna a politikai helyzetet.
A posztban miniatürizált, bunkószemekkel és animált szájjal ellátott harci gépeket láthattunk, amelyek -
tényleges rendeltetésüknek megfelelően - inkább elindulnának, minthogy tétlenül üljenek.
Ez a műsor akkoriban sok kritikát váltott ki a ZDF-ből.
Ráadásul nem csak a fiatalokat manipulálják a szélsőséges keretezések:
Sok ismétlődő, színes propagandaszövegben a "védekezés képességét" is ízlésessé teszik.
A német védelmi képességeket évekig rossz szemmel nézték.
A németeket úgymond "fogalmatlanná" tették minden szinten: még a sportolókat is régi jobboldali
radikálisokkal gyanúsították, egyszerűen azért, mert edzettek.
2022-ben, a Corona körül az álláspont paradox módon a szokásos "Soha többé háborút" helyett a "Béke
megteremtése fegyverekkel" álláspontra változott.
A mai propaganda forgatókönyvekbe ez a nyelvbotlás fordítva jobban beleillik, és ezért is erőltetik.
Bizonyos "keretes" kifejezések, mint például "Putyinversteher", "veszély jobbról", "harc a jobboldal ellen", "klímatagadók" és
"bátor aktivisták" folyamatos bombázása miatt nyilvánvaló, hogy a befolyásolható fiatalok körében
fokozatosan kialakul egy bizonyos belső attitűd - mondja Petzl.
Legyen szó vulgáris szexuális felvilágosító könyvekről, már csecsemőkortól kezdve, vagy a legkisebbekre gyakorolt nyomásról
és félelemkeltésről a klímaváltozással kapcsolatban, amelyért állítólag ők a felelősek, vagy a nemkívánatos politikai pártok
elleni programokról és a közösségi média polarizáló hatásáról: mindenütt egy felszított, sajátos erkölcsi
álláspontot sulykolnak, amelynek hátterében egy terv áll.
És ironikus módon ez az értékek radikális eltolódásához vezet, ellentétben a nagyra értékelt beutelsbachi konszenzussal.
"Ez a nyomásgyakorlási taktika, ez a félelemtaktika, ez a folyamatos átadása annak, amit a
felnőtt világnak is bemutatnak... ennek rendszere van."
A valódi médiaműveltség valójában azt jelenti, hogy megtanulunk különbséget tenni a hang és az ellenhang között.
Az iskolai és oktatási médiaképzéssel azonban a következő probléma áll fenn:
Az ellenvéleményt kategorikusan nem engedik, és mindig csak az állítólagos mainstream médiának van igaza!
Hogy hívják ezt...? Így van, ez nem médiaműveltség, ez propaganda!
Tisztázzuk: itt kettős mércét alkalmaznak.
A Beutelsbachi Konszenzus egyértelműen a propaganda és az indoktrináció ellen foglal állást.
Úgy tűnik azonban, hogy a mainstream médiára és az oktatási ágazatra más szabályok vonatkoznak.
Szándékosan használják őket propagandaeszközként a világ változásának irányítására.
De, mint azt önök is látták, a szülők és nagyszülők tiltakozása is ellensúlyozhatja az egészet.
A ZDF-nek és a "logo!"-nak például nyilvánosan bocsánatot kellett kérnie, és törölnie kellett háborús uszító tartalmait.
Maradjanak velünk!