Paljud inimesed esitavad endale küsimuse: miks ei võeta poliitikuid nende ilmsete vigade eest vastutusele?
Olgu see siis pagulaspoliitika, st piiride piiramatu avamine, mis heidab oma tumeda varju.
Või hävitavaid ja inimõigusi rikkuvaid koroonameetmeid, mille jaoks ei olnud Robert Kochi instituudi protokollide
kohaselt, mis on heaks kiidetud, kunagi meditsiinilist vajadust.
Tundub, et poliitikuid julgustatakse karistamatult teenima pigem taustal tegutsevaid lobiste kui inimesi.
Dr. Maaßeni lühikeses kõnes, mille esitame allpool tsenseerimata kujul, selgitab ta oma
vaatenurgast lähtuvalt tagamaid ja väljapääsuteid.
Õigusriik tähendab õigusriigi põhimõtteid, mitte õigusriiki.
Õigusriigis peavad kõik järgima seadust.
Mitte ainult tavakodanikud, vaid ka valitsus, föderaalkantsler, poliitikud, kohtunikud, nn valitsusvälised organisatsioonid.
Mitte kellegi moraal ei ole seadusest kõrgemal. See on õigusriigi põhimõte.
See tähendab aga, et võimulolijate võim on piiratud, kontrollitud ja kahtluse korral
võimu kuritarvitamise korral sanktsioneeritud.
Aga mis tegelikult juhtub, kui valitsused ise panevad toime ebaõigluse?
Praeguseks ei sisalda meie karistusõigus mingeid erisätteid, et tõhusalt karistada valitsuse kuritegevuse,
võimu kuritarvitamise või poliitilise tagakiusamise eest.
Dissidentide poliitilise tagakiusamise vastu ei ole selgeid kriminaalkaristusi.
Sõnavabaduse piiramine, riiklik tsensuur, valeandmete tahtlik levitamine valitsusasutuste poolt või
riigi vara kahjustamine vastutavate riigiametnike poolt.
See ei ole juhus, sest karistusseadustiku tuumik pärineb keisririigi ajastust ja isegi siis ei lisatud
selliseid sätteid teadlikult ja arusaadavatel põhjustel ning ei ole ka pärast seda lisatud.
Sellisel reguleerimise puudumisel olid tõsised tagajärjed.
Ei natsidiktatuuri ega SED-diktatuuri ebaõiglust ei saanud kriminaalõiguslikult adekvaatselt käsitleda.
Saksamaa on allkirjastanud rahvusvahelised inimõigustealased kohustused, näiteks Euroopa inimõiguste
konventsiooni ja ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste pakti.
Kuid ilma kriminaalkaristusteta nende poliitikute tegevuse eest, kes neid eeskirju rikuvad, jäävad need ebatõhusaks.
Inimõigus, mida ei saa rakendada, on lõppkokkuvõttes vaid lubadus paberil.
Viimaste aastate poliitilised arengud, eriti Angela Merkeli valitsemisest alates, on näidanud, et
ajaloolise tähtsusega valed otsused jäävad ilma tagajärgedeta.
See ei kahjusta mitte ainult usaldust poliitika, vaid ka õigusriigi põhimõtete vastu.
Seepärast olen koostanud konkreetse seaduseelnõu kui omamoodi teenuse pakkumise kõigile
Bundestagis esindatud parlamendifraktsioonidele.
Mitte parteipoliitiliselt, mitte ideoloogiliselt, vaid kooskõlas õigusriigi põhimõtetega.
Konkreetselt näeb minu eelnõu ette uue paragrahvi 31 lisamist kriminaalkoodeksisse, nimelt paragrahvid 358-372.
Esimest korda määratletakse selles selged kuritegude ja võimu kuritarvitamise kuriteod.
Nende hulka kuuluvad uued kuriteod, millega karistatakse järgmisi tegusid:
Valeteabe riiklik levitamine, sealhulgas poliitiliste oponentide diskrediteerimiseks, tsensuuri kehtestamine, teisitimõtlejate
poliitiline tagakiusamine, luureteenistuste ja julgeolekuasutuste kuritarvitamine poliitiliste oponentide vastu võitlemiseks,
erastruktuuride loomine poliitiliste oponentide hirmutamiseks, Saksamaa Liitvabariigi või põhiseadusliku korra seaduslikuks
kaotamiseks mõeldud tegevus, Saksamaa sihtotstarbeline kahjustamine, sealhulgas koostöös välismaiste osalejatega,
Saksa rahva või üksikisikute halvustamine võimulolijate poolt ning rahvusliku rikkuse tahtlik kahjustamine.
Kõik see on juba keelatud, kuid mitte karistatav.
Kõik need kuriteod, mida ma kirjeldasin, on uued ja neid ei ole Saksamaa kriminaalkoodeksis olemas.
Ja veel üks punkt: prokuratuuride sõltuvus justiitsministrite juhistest tuleb kaotada.
Kriminaalõiguses ei tohi kohtunike tegevust kontrollida.
Seepärast on minu seaduseelnõu selge: tulevikus ei tohiks justiitsministritel enam lubada anda juhiseid prokuratuuridele.
Prokuratuur peab olema sõltumatu.
See eelnõu ei ole suunatud demokraatliku poliitika vastu.
See on suunatud võimu kuritarvitamise vastu, olenemata sellest, kes seda teeb.
Demokraatia tähendab ajutist võimu. Ja demokraatia tähendab, et ka valitsused alluvad seadustele.
See on seaduseelnõu meie riigi ja meie õigusriigi huvides.
Sest vabadus ei sure üleöö. See sureb siis, kui võim ei ole enam piiratud.
"Poliitikute vastutusele võtmine võimu kuritarvitamise eest" on mõnikord vastuolulise arutelu teema.
Kla.TV käsitles teemat ka saates "Poliitikud peavad vastutama - intervjuu Stephanie Tsomakaevaga".
Sõltumata plussidest ja miinustest tekivad järgmised küsimused: Kes olid vastutavad nöörimehed, kes ei näinud õigusaktides
ette poliitikute vastutusele võtmist võimu kuritarvitamise eest?
Kas selle taga on üldse mingi pikaajaline strateegia?
Mida iganes te ka dr Maasseni ettepanekust arvate, põhimõtteliselt aitab tema ettepanek olukorda de-eskaleerida.
See tähendab, et seaduslikult sillutatud teed aitavad luua rahu. Ja see näib olevat just see, mida on vaja.
Näiteks mõned Z-generatsiooni protestid on väljunud kontrolli alt ja annavad aimu, kuhu see võib viia, kui rahva viha vallandub.
Seetõttu tundub asjakohane luua mõistlikud ja õiguslikult sillutatud teed õigeaegselt, enne kui valgevene rahvamass lööb.
Nagu näiteks 1789. aastal, kui Prantsuse revolutsioon eskaleerus ja maksis paljude
aristokraatide, vaimulike ja poliitiliste liidrite pea.
Või on selline dramaatiline eskaleerumine revolutsiooni moodi, äärmuseni eskaleeritud kaos, võib-olla isegi osa strateegiast?
Kas see on osa pikka aega kavandatud "suurest ümberkorraldusest", et viia sisse WEFi poolt soositud ühe maailma valitsus?
Valitsus, mida ükski rahvas ei oleks valmis normaalsetes tingimustes aktsepteerima?
Vaata ka Kla.TV saadet "Suure taaskäivitamise kava - majanduslik häving ja sõda".