Daugelis žmonių kelia sau klausimą: kodėl politikai nėra traukiami atsakomybėn už savo akivaizdžias klaidas?
Tamsų šešėlį meta pabėgėlių politika, t. y. nevaržomas sienų atvėrimas.
Arba pražūtingos ir žmogaus teises pažeidžiančios koronarinės priemonės, kurioms, remiantis Roberto Kocho instituto protokolais,
kurie buvo ištirti, niekada nebuvo medicininės būtinybės.
Atrodo, kad politikai skatinami nebaudžiamai tarnauti lobistams, o ne žmonėms.
Dr. Maaßen trumpoje kalboje, kurią toliau pateikiame necenzūruotą, jis paaiškina aplinkybes ir išeitis iš savo požiūrio taško.
Teisinė valstybė reiškia teisinę valstybę, o ne įstatymo valdžią.
Teisinėje valstybėje visi privalo laikytis įstatymų.
Ne tik paprasti piliečiai, bet ir vyriausybė, federalinis kancleris, politikai, teismai, vadinamosios NVO.
Nė vieno žmogaus moralė nėra aukščiau įstatymo. Tokia yra teisės viršenybė.
Tačiau tai reiškia, kad valdančiųjų galia yra ribojama, kontroliuojama ir, kilus abejonių,
už piktnaudžiavimą valdžia taikomos sankcijos.
Tačiau kas iš tikrųjų nutinka, kai vyriausybės pačios vykdo neteisybę?
Iki šiol mūsų baudžiamojoje teisėje nėra jokių konkrečių nuostatų, kuriomis būtų veiksmingai baudžiama už valdžios
nusikaltimus, piktnaudžiavimą valdžia ar politinį persekiojimą.
Už disidentų politinį persekiojimą nėra aiškių baudžiamųjų nusikaltimų.
žodžio laisvės ribojimas, valstybinė cenzūra, valdžios institucijų tyčinis melagingos informacijos skleidimas arba
atsakingų valstybės pareigūnų padaryta žala nacionaliniam turtui.
Tai nėra atsitiktinumas, nes Baudžiamojo kodekso esmė siekia imperijos laikus ir net tada tokios nuostatos
dėl akivaizdžių priežasčių sąmoningai nebuvo įtrauktos ir nuo to laiko nebuvo įtrauktos.
Šis reguliavimo trūkumas turėjo rimtų pasekmių.
Nei nacių diktatūros, nei SED diktatūros neteisybės nebuvo galima tinkamai įveikti baudžiamosios teisės priemonėmis.
Vokietija yra pasirašiusi tarptautinius įsipareigojimus žmogaus teisių srityje, pavyzdžiui, Europos žmogaus teisių konvenciją
ir Jungtinių Tautų pilietinių ir politinių teisių paktą.
Tačiau be baudžiamųjų sankcijų už politikų, pažeidžiančių šias taisykles, veiksmus, jos liks neveiksmingos.
Žmogaus teisė, kurios negalima įgyvendinti, galiausiai tėra pažadas popieriuje.
Pastarųjų metų politiniai įvykiai, ypač po to, kai Angela Merkel pradėjo vadovauti vyriausybei, parodė, kad
klaidingi istorinės reikšmės sprendimai lieka be pasekmių.
Tai kenkia ne tik pasitikėjimui politika, bet ir pačia teisine valstybe.
Todėl parengiau specialų įstatymo projektą kaip tam tikrą pasiūlymą visoms Bundestage
atstovaujamoms parlamentinėms frakcijoms.
Ne partiniu, ne ideologiniu, o teisiniu požiūriu.
Konkrečiai mano projekte numatyta į Baudžiamąjį kodeksą įtraukti naują 31 straipsnį, t. y. 358-372 dalis.
Jame pirmą kartą aiškiai apibrėžiamos nusikaltimų valdžiai ir piktnaudžiavimo valdžia baudžiamosios veikos.
Tarp jų - nauji nusikaltimai, už kuriuos baudžiama už šias veikas:
Valstybinis melagingos informacijos skleidimas, įskaitant politinių oponentų diskreditavimą, cenzūros įvedimas, disidentų
politinis persekiojimas, piktnaudžiavimas žvalgybos tarnybų ir saugumo agentūrų pagalba kovojant su politiniais oponentais,
privačių struktūrų kūrimas siekiant įbauginti politinius oponentus, veiksmai, kuriais siekiama teisiškai panaikinti
Vokietijos Federacinės Respublikos egzistavimą arba konstitucinę santvarką, kryptingas žalos Vokietijai darymas, įskaitant
bendradarbiavimą su užsienio veikėjais, valdančiųjų Vokietijos tautos ar atskirų asmenų menkinimas
ir sąmoningas žalos nacionaliniam turtui darymas.
Visa tai jau yra draudžiama, bet ne baudžiama įstatymu.
Visos šios mano aprašytos nusikalstamos veikos yra naujos ir jų nėra Vokietijos baudžiamajame kodekse.
Ir dar vienas dalykas: reikia panaikinti prokuratūrų priklausomybę nuo teisingumo ministrų nurodymų.
Baudžiamosios teisės srityje teismų sistema neturi būti kontroliuojama.
Todėl mano įstatymo projekte aiškiai nurodoma, kad ateityje teisingumo ministrai nebegalės duoti nurodymų prokuratūroms.
Prokuratūros turi būti nepriklausomos.
Šis įstatymo projektas nėra nukreiptas prieš demokratinę politiką.
Ji nukreipta prieš piktnaudžiavimą valdžia, nesvarbu, kas ja piktnaudžiauja.
Demokratija reiškia laikiną valdžią. O demokratija reiškia, kad valdžia taip pat paklūsta įstatymams.
Tai mūsų šalies ir mūsų konstitucinės valstybės interesus atitinkantis įstatymo projektas.
Nes laisvė nemiršta per vieną naktį. Ji miršta, kai valdžia nebėra ribojama.
Kartais kyla prieštaringų diskusijų dėl politikų patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už piktnaudžiavimą valdžia.
Kla.TV taip pat nagrinėjo šį klausimą laidoje "Politikai turi būti atsakingi - interviu su Stefanija Tsomakajeva".
Nepriklausomai nuo pliusų ir minusų, kyla šie klausimai: kas buvo tie atsakingi virvės traukėjai, kurie teisės
aktuose nenumatė politikų patraukimo baudžiamojon atsakomybėn už piktnaudžiavimą valdžia?
Ar už to slypi kokia nors ilgalaikė strategija?
Kad ir ką manytumėte apie daktaro Maasseno pasiūlymą, iš esmės jo siūlymas padeda deeskaluoti situaciją.
Tai reiškia, kad teisėtai nutiesti keliai padeda kurti taiką. Atrodo, kad būtent to ir reikia.
Pavyzdžiui, kai kurie Z kartos protestai tapo nekontroliuojami ir parodo, kur gali nuvesti visuotinis pyktis.
Todėl atrodo tikslinga laiku, kol dar neįsiliepsnojo įkaitusi minia, nutiesti protingus ir įstatymais grįstus kelius.
Kaip, pavyzdžiui, 1789 m., kai Prancūzijos revoliucija įsiplieskė ir nusinešė daugelio
aristokratų, dvasininkų ir politinių lyderių galvas.
O gal tokia dramatiška revoliucijos eskalacija, iki kraštutinumų padidintas chaosas yra strategijos dalis?
Ilgai planuoto "Didžiojo pertvarkymo", kuriuo siekiama įvesti vieno pasaulio vyriausybę, už kurią pasisako WEF, dalis?
Vyriausybė, kurios normaliomis aplinkybėmis nebūtų pasirengusi priimti nė viena tauta?
Taip pat žr. "Kla.TV" laidą "Didžiojo perkrovimo darbotvarkė - ekonominė destrukcija ir karas".