„On uuringuid, mis toovad esile probleeme või potentsiaalseid probleeme; ja on uuringuid, mis ei anna tulemusi.”
Kuid tööstus kasutab neid uuringuid tõendina selle kohta, et mobiiltelefonid on ohutud. See on teaduslik pettus!” (…)
Mobiilsidetööstuse ühendus – on kutsunud kokku pressikonverentsi ja öelnud:
Ärge muretsege, meil on tuhandeid uuringuid, mis näitavad, et mingit probleemi pole.
Ja üks ajakirjanikest oli nii julge, et küsis: „Kas me saaksime neid vaadata?” Aga tal polnud midagi pakkuda. (…)
„Ma tean ka teadlasi, kes tõesti sellega tegelesid ja kes on öelnud: ma ei taha enam kunagi mobiiltelefonide
kiirgusega seotud uuringuid teha, sest kui ma jõuan järeldusele, et see on tervisele kahjulik, siis hävitab lobitöö mind.
Klaus Scheidsteger, kirjanik ja filmitegija, on ka uuriv ajakirjanik.
Ta kuulus Dortmundi ülikooli ajakirjanduse eriala esimesse lennukusse.
Pärast integreeritud praktikaperioodi Kölni Westdeutscher Rundfunkis läks ta neljaks aastaks vabakutselise kirjanikuna
Prantsusmaale ning valmistas 1982. aastal oma esimese dokumentaalfilmi – portree inglise kirjanikust Anthony
Burgessist, kes kirjutas romaani „Kellamehhanismiga apelsin”.
Juba 80. aastate keskel asutas ta oma kodulinnas Essenis telestuudio ning tootis seejärel oma kaamera ja stuudiotehnika
abil uudiseid, reportaaze ja dokumentaalfilme nii avalik-õiguslikele
telekanalitele ARD ja ZDF kui ka RTL-ile ja Sat.1-le.
Hiljem lisandub ka Saksa-Prantsuse kultuurikanal ARTE, millele ta edastab valmis saateid nii otse ARTE
Strasbourgist kui ka koostöös ARTE partnerkanalitega, nagu NDR, BR ja MDR ning ZDF, keskendudes portreedele.
Ja 2006. aastal ilmus tema esimene põhjalik reportaaž mobiilside teemal Prantsuse riikliku telekanali
FR2 tellimusel pealkirjaga „Portables au Accusation“.
Ma tõlkiksin seda umbes nii: „Mobiiltelefonid süüdistatute pingil“ – kas nii võib öelda?
Selle peale lühendas ARD-i saksa koproduktsioonipartner MDR oma osa lihtsalt ilma eelneva kokkuleppeta.
Me näeme ju juba, kui populaarne see avalik-õiguslikes telekanalites on, ja seda näidati pealkirja „Mobiilisõda”
all hommikuprogrammis ilma eelneva teadaandeta kiiresti ära.
See 50-minutiline film annaks aga tõeliselt põhjaliku ülevaate ajukasvajaga patsientide õiguslikust vaidluses
kogu mobiilsidetööstuse vastu Ameerika Ühendriikides.
Kümme aastat hiljem ilmub esimene kinodokumentaalfilm pealkirjaga „Thank you for calling” ning
2018. aastal selle teema kohta samanimeline raamat.
Ja 2024. aasta mais avaldas ta veel ühe filmi pealkirjaga „Digitaalne dilemma”.
Brüsselis Euroopa Parlamendis toimunud eelvaatamisel tekitas see film suurt tähelepanu ning on nüüdseks
saadaval neljas keeles nii veebis kui ka valitud kinodes.
Klaus Scheidsteger on mobiilsideuuringu ATHEM-3 kaasalgataja, mis on põhjustanud rahvusvahelistes
teadusringkondades suurt tähelepanu, olles aluseks mitmetele rahvusvahelistele kohtuvaidlustele.
Ja temast saate rohkem teada aadressilt www.das-digitale-dilemma.de
Ja mina, MWGFD aseesimees, olen ülimalt tänulik, et suutsime sind, kallis Klaus, MWGFD-sse kaasata, ning ootan nüüd põnevusega
sinu ettekannet pealkirjaga „Vähendamine, ignorantsus ja teadlik valeinterpreteerimine
– mobiilside teemad meedias”. Sõna on sinul.
Suur tänu. Jah, ka minu jaoks on see suur au, et saan teie juures viibida.
Ma leian, et teie töö on tõesti fantastiline, ja arvan, et ei tohiks piirduda vaid ühe teemavaldkonnaga.
Ma olen küll siin juba üle 20 aasta töötanud ja tutvunud nii toredate inimestega, kes siin samuti istuvad.
Ja see on tegelikult just see, mis mind edasi viib ja mis on ka üks põhjus, miks ma ikka veel püsin mängus.
Selles mõttes võiksin ehk kõigepealt öelda, et mul on ka mõned väikesed videoklipid.
Selleks oleks mul vaja sellist kaugjuhtimispulti, see on veel Klausil. Tänan.
Ja ta oli viimati rääkinud teatud frustratsioonist. See tekkis ka mul vahetevahel.
Aga kui me ühendame jõud, kui me lihtsalt mõistame, et seal läheb nii palju viltu ja nii
palju valesti, siis on meil ehk jälle võimalus.
Kuid nn peavoolumeediaga ei saa me hetkel ikka veel päriselt arvestada.
Kuid ma võtsin endale vabaduse rääkida veidi oma isiklikest kogemustest, et te saaksite neid seoseid paremini mõista.
Nii, minu kõige esimene reis viib mind Ameerikasse.
Võib-olla mäletavad vanemad inimesed veel Larry Kingi saadet.
See oli tõesti selline jutusaade, mis levis üle kogu maailma – seda näidati ju enam kui 100 riigis.
Ja täna – mobiilside ajaloos on juba varemgi juhtunud, et alates 1992. aastast olime peaaegu täielikult digitaalsed –
GSM-iga, st Global System for Mobile Communication, mis selle taga peitub, oli just 2G ja alates 1992. aastast digitaalne.
Aasta hiljem oli Larry Kingil stuudios külaline, kes ütles:
Mu naisel on nüüd ajukasvaja. Ta hoidis oma mobiiltelefoni alati kõrva juures.
Ja ma kavatsen nüüd Motorola kohtusse kaevata.
Motorola oli tol ajal turuliider ja ühe nädala jooksul langes Motorola aktsia selle meediakajastuse tõttu –
seetõttu võib ehk järeldada, et nad ei soovi seda teemat eriti käsitleda – 10 protsenti.
Need on muidugi äärmiselt suured kaotused.
Selle peale kutsus Ameerikas tollal CTIA-ks nimetatud Cellular Telephone Industry Association – kogu mobiilsidetööstust
ühendav liit – kokku pressikonverentsi ja teatas:
Ärge muretsege, meil on tuhandeid uuringuid, mis näitavad, et mingit probleemi ei ole.
Ja üks ajakirjanikest oli nii julge, et küsis: „Kas me saaksime neid näha?”
Ja siis polnud tal seal midagi pakkuda.
Sellele järgnes aga mõni nädal hiljem nii-öelda dr George Carlo lugu.
Sest sellele mehele anti seejärel ülesanne teha üle kuue aasta kestnud uuringuid, et just näidata,
et mobiilsides pole tegelikult mingeid probleeme.
Ja see dr George Carlo pakkus mulle ajakirjanikuna erilist huvi, sest selgus, et just oma töötamise ajal tööstuse tellimusel –
millele oli eraldatud 28,5 miljoni suurune teadusuuringute eelarve – oli ta avastanud midagi,
mis kahjuks tööstuse jaoks ei olnud just meeldiv.
Ja just siis sündis ka niinimetatud „Wargame Memo”.
See oli Motorola tellimusel tegutsenud lobitöö- ja reklaamiagentuur nimega Burson-Marsteller, kes andis
seejärel juhiseid, kuidas kriitilise teadusega toime tulla.
Ja siin jõuame näiteks teaduse diskrediteerimise valdkonda.
See on muster, mida me siin hiljem veel ära tunneme.
Carlo oli kahe valdkonna asjatundja: ta oli ühelt poolt teadlane, meditsiiniteadlane, ja teiselt poolt jurist.
Ja mis mind eriti innustas selle mehega isiklikult tutvuma, oli asjaolu, et ta nõustab kulisside taga advokaate, kes on alates
2001. aastast kuni tänaseni püüdnud viia ajukasvajaga patsiente kohtute kaudu sinna, kus me olime kunagi tubaka ja asbesti puhul.
Kui soovite, siis tahaksin veel kord väga lühidalt sellele reportaažile tagasi tulla, sest see esimene teos –
ajakirjanduslik filmiteos –, mida Ronny just lahkelt mainis, oli tõepoolest veel France 2-s eetris.
Ja ma võin teile öelda, et 2006. aasta mais, saate eetrisse mineku päeval, helistati mulle veel ja öeldi:
Õigusliku surve tõttu peame midagi muutma.
Seal peavad USA mobiiltelefonid olema süüdistatavate pingis … sest – meie juures on ju kõik korras, umbes nii.
Nii et juristid on asjasse sekkunud.
Ma mainisin siis ka Motorolat, seetõttu tuli ettevõtte nime peale panna piiks ja lõputiitrites
pidi olema kirjas, et WHO-l on kõik kontrolli all.
Tegelikult pole siin üldse mingeid probleeme.
Nii siis töötatakse, mis lõpuks sellele viis – Ronny oli seda juba lahkelt ette teatanud.
Tegelikult oli ARD kavandatud selle sama reportaaži eetrisseandjaks.
Nii et esialgu oli see tegelikult suurepärane koostöö.
Aga siis sel aastal – me räägime siin 2006. aastast – läksid Saksamaa jalgpalli Bundesliga
ülekandeõigused – mida sponsoreeris T-Mobile – tagasi ARD-le.
Ja seetõttu oli võimalik käsitleda just neid väga kriitilisi valdkondi, ning ma tahaksin teile lühidalt tutvustada seda, mida
dr George Carlo – kes, nagu juba mainitud, on samuti juriidilise järelevalve all ega saa lihtsalt midagi
öelda – oma artiklis esitas, pärast lühikest sissejuhatust.
Olen valmistanud ette mõned lühikesed videoklipid, sest see võiks asja ehk veidi lõbusamaks muuta.
Mehe, kes sai CTIA-lt huvitava uurimisülesande kuueks aastaks, kohtasin ma Bobi vahendusel esimest korda 2005. aasta suvel.
Meditsiiniteadlane ja jurist dr George Carlo asutas Traadita Tehnoloogia Uurimisinstituudi (WTA).
Nad peaksid teaduslikult tõestama, et mobiiltelefonid on ohutud.
Kuid tööstus oli palganud vale mehe – mehe, kes paljastab asju halastamatult veel tänapäevalgi.
„On uuringuid, mis toovad esile probleeme või potentsiaalseid probleeme; ja on uuringuid, mis ei anna tulemusi.
„Kuid tööstus kasutab neid uuringuid tõendina selle kohta, et mobiiltelefonid on ohutud. See on teaduslik pettus!“
Jah, see võibki olla üks põhjus.
Igatahes sai ta seda nii-öelda öelda ja seda ei tsenseeritud Prantsusmaal, Saksamaal aga küll.
Siis järgnes järgmine samm, mida oli mul väga huvitav jälgida.
See oli professor Adlkoferi eespool juba mainitud refleksi-uuring.
Ja siis haaras ajakiri „Der Spiegel“ selle teema kinni ning nagu me kohe näeme, oli selle taga ka üks kindel härra, kes
muide on samuti pärit Bremenist ja keda me kõik väga hindame.
See on seal all sees ja siis esitati talle see süüdistus, et need uuringud olid professori
assistendi poolt võltsitud – see andis asjale uue varjundi.
Siin räägiti siis omamoodi armastusloost, mille peategelaseks oli üks Bremeni mees, professor Lerchl,
kes hiljem veel kord tähelepanu keskpunkti tõuseb.
Ta on üks neist, kes tegutseb tegelikult peaaegu lobistina ja ei vasta lihtsalt oma teaduslikule pädevusele.
Ta on tõesti väga eriline inimene.
Nii et, kui soovite, leiame ka selle Wargamingi samas kontekstis.
See tuleb alati esile just siis, kui teadus avastab midagi, mis võib tööstusele ohtlikuks osutuda.
Ja sel juhul uuriti seda uuringut, refleksi-uuringut, tõepoolest väga süstemaatiliselt.
Ja ma leidsin selleks ajakirjaniku ajakirjast „Profil“ Viinis, mis oli nii-öelda „Spiegeli“ väike versioon.
Ja see ongi just selle vastu midagi esitanud.
See oli tegelikult selle loo paljastamine.
Ja kogu see lugu on minu arvates just seetõttu nii selge, et näeme siin seoseid, kuidas
valede ja valeinfo kaudu toimub manipuleerimine.
Ja sellega seoses on meil esimesena ajakirjanik.
„Ma tean ka teadlasi, kes tõepoolest sellega tegelesid ja kes on öelnud: ma ei taha enam kunagi mobiiltelefonide kiirgusega
seotud uuringuid teha, sest kui ma jõuan järeldusele, et see on tervisele kahjulik, siis hävitab lobitöörühm mind.
Seega on teadlaste seas tõepoolest muret, mistõttu nad lihtsalt ei taha selle uurimisvaldkonnaga enam tegeleda.
See on nüüdseks muutunud tõeliseks kuumaks teemaks, sest nad kardavad, et neid ei hävitataks seal mitte ainult teaduslikult,
vaid osaliselt ka isiklikult, nii nagu seda Viinis kogeti.“
Tõepoolest, alates 1994. aasta Wargame’i memorandumist on selgelt märgata teatud mustrit.
Kõik teadlased, kes leidsid, et meie mobiiltelefonide ja nutitelefonide mikrolainekiirgus
on probleem, sattusid seejärel ise raskustesse.
Wargamingi strateegiad on ka tänapäeval endiselt aktuaalsed.
Ka Viinis jääb halb järelmaitse, kuigi väidetava võltsingu algataja on vahepeal kohtus süüdi mõistetud ja Viini
teadlaste teadustööd on rahvusvaheliselt kinnitust leidnud.
„Viini teadusskandaal oli ühe – ma nimetaksin teda lobistiks – Saksamaalt pärit isiku reaktsioon. Ta esitas süüdistusi.
Seal on algatatud esmalt akadeemiline ja seejärel tegelikult väga sügav vaidlus, et teatud
uurimistulemusi lihtsalt halvustada ja kõrvaldada.
Seitse aastat hiljem võin rahuliku südametunnistusega öelda, et see mees mõisteti süüdi.
See on pahatahtlik laim. Süüdistustel pole mingit alust.
Ja kõigile, kes on endiselt meeles pidanud, et seal läks midagi valesti, võib täna öelda, et kõik on korras.
Jälgime neid andmeid edasi.
Oleme just lõpetanud järgneva projekti, mistõttu saime esimese suure projekti tulemusi kinnitada ja neid põhjalikumalt uurida.
Asi ei ole ainult selles, et mõnedes rakkudes puruneb tundlikult reageeriv DNA.
Täna teame ka, miks see puruneb.
Me saame kirjeldada selle taga peituvat rakulist mehhanismi.
„Teaduslikust seisukohast on see oluline leid, mis võimaldab asjaolusid usutavalt kirjeldada.“
Wargaming Austrias tähendab ilmselt ka faktide pahatahtlikku tõlgendamist ja moonutamist, nagu siin
professor Mosgölleri juhitud AUVA uuringu puhul, mille viis läbi Viini tööstuslobiühing FMK.
Teadliku väärinterpreteerimise skeemi viiakse sageli äärmuseni, kui näiteks ajakirjas „Österreichische
Ärztezeitung“ avaldatakse valeuudiseid, mis alles lähemalt vaadates osutuvad tasuliseks reklaamiks.
Kuid meistrite-manipulaatorite jaoks hakkab olukord tasapisi pingeliseks muutuma.
Nii võiks arvata. Kuid ehkki just see inimene, kes selle niinimetatud võltsimisskandaali käivitas, tabati ja
lõpuks isegi kohtu poolt süüdi mõisteti, ei pidanud ajakiri „Der Spiegel“ vajalikuks asja selgitada.
See oleks ju ehk üks tore ettepanek.
Nii et asi jäi nii-öelda selle võltsimissüüdistuse juurde.
Ja mis on samuti saatuslik – nagu ma hiljem märkasin –, Ameerikas pühitakse see kohtuasjades nii-öelda lihtsalt minema.
Noh, see oli ju võltsing, kuigi see on ju jama.
Ja te olete näinud, kuidas siin manipuleeritakse.
Ja seetõttu tuli jälle jutuks ka see professor Lerchl.
Ta oli nimelt esitanud taotluse Rahvusvahelise Vähiuuringute Agentuuri (IARC) hääletusele, kus otsiti vastust küsimusele:
kas mobiiltelefoni kasutamine soodustab vähki, jah või ei?
Ja just sinna oli härra Lerchl kandideerinud. Selle kirjaga lükati tema kandidatuur tagasi, sest isegi Maailma
Terviseorganisatsiooni allasutuses oli sel ajal komisjon, kes oli seisukohal, et ta on end
pigem kriitikuna kui teadlasena kuulsaks teinud.
Ja härra Lerchl ise ongi selle talle saadetud keeldumiskirja internetti üles pannud.
Veel üks näide sellest, kuidas selles olukorras võiks käituda.
Kuid ka seda teemat ei käsitletud tavameedias.
Kui ma siis alustasin oma esimese kinofilmi jaoks uurimistööd, paigutati mind nende asjade tõttu, mida te
just osaliselt nägite – nende väidete ja paljastuste tõttu – vandenõuteoreetikute hulka.
Noh, ma olen seal olnud juba kümme aastat, tänu ajakirja „Profil” kaaneloo tõttu.
Selge. Siis veel üks näide: MOBI-Kidsi uuring mobiiltelefonide ja ajukasvajate kohta.
Seal tõlgendas Saksamaa Kiirguskaitseamet jälle olukorda liiga kergelt võtvat valetõlgendust.
Ja selle niinimetatud MOBI-Kids-uuringu autorid ei ole seda leidnud.
Nad ütlesid: MOBI-Kids-uuringu eesmärk ei olnud ega saa olla uurida mobiilside poolt põhjustatud ajukasvajaid!
Ja BFS on öelnud, et mobiiltelefonide kasutamine ei suurenda laste ja noorte terviseriski.
Nii et selles vastuolus tulebki siis töötada.
Lisaks on mul veel (...), mille taga peitubki just see mainitud ICNIRP.
Ja seal on üks väga hea nn ICNIRP-raport, mille koostamisel osales ka kallis Klaus Buchner,
kes tol ajal oli veel Euroopa Parlamendi liige.
„Peamine järeldus oli, et neil inimestel on sidemed tööstusega.
Et nad ei ole seega sõltumatud ja et nad mõnikord – sest selliste seoste olemasolu tuleb ju alati
deklareerida – et nad ei ole neid mõnikord deklareerinud.
„See tähendab siis, et tegemist oli avastusega, et asjad kulgesid teisiti, kui nad oleksid pidanud kulgema.“
ICNIRP ei tegutse tegelikult selleks, et tagada tervise kaitse – kuigi see peaks olema nende ülesanne –,
vaid nad kehtestavad tööstusele soodsaid piirväärtusi.
Ja see ongi üks probleemidest, mis tekitab frustratsiooni. Kogu asi jätkub siis edasi.
Meil on nüüd osaliselt ka rahvusvahelisi suurepäraseid komisjonitasusid.
Ja need tõestavadki, et tervisega seotud eeldused, millele FCC ja ICNIRP tuginevad kõrgsageduskiirguse
piirväärtuste kehtestamisel, ei lükka terviseriskide kohta tehtud teaduslikke järeldusi üldse ümber.
Ja just seetõttu on neil praegu ka kaela peal.
Ameerikas on FCC ja ICNIRP praegu kohtuprotsessi all.
Need on protsessid, mis on nüüd käivitunud. Ja see on hea.
Seda uurimistööde ja teaduse murettekitavat olukorda, mis toob üha enam esile terviseriske, kasutatakse muu hulgas näiteks
tehnoloogia mõju hindamise raames – seda mainiti täna juba ka – selleks, et reklaamiagentuuri ja reklaamimeetmete
kaudu võib-olla mäletate seda veel, väita just vastupidist.
Nimelt öelda: 5G on midagi tõeliselt suurepärast, Saksamaal räägitakse sellest, me kõik vajame seda.
Ja tõepoolest on nii, et näiteks minu töö seisneb alati selles, et ma otsin inimesi üles.
Eespool mainitud proua Belpoggi, üks juhtivaid vähiuurijaid, kelle juures mul oli võimalus
Ramazzini instituudis külas käia, vastutas STOA eest.
Ja STOA uuringut kritiseeriti.
Ja seetõttu arvan ma, et see on lihtsalt ka ajakirjanduslikult oluline sõnum: vaadake inimesi, mitte ainult oma laua tagant.
Ta tellis 2020. aastal 5G-tehnoloogia mõju hindamise ning nn STOA-aruande tulemused on ühemõttelised.
Suurenenud vähiriski ja halvenenud sperma kvaliteet tekitavad kõige suuremat muret ning on muu hulgas toonud
kaasa nõude ehituste peatamiseks ja uue teabepoliitika kehtestamise tarbijakaitse huvides.
Tööstusele soosivate teadlaste poolt tehti katse seada kahtluse alla STOA-aruande eest
vastutava juhi, dr Fiorella Belpoggi pädevus.
„Ma olen töötanud vähiuuringute valdkonnas alates 1976. aastast.
Ja seetõttu arvan, et olen oma tööelu jooksul palju õppinud.
Ja mina olin STOA aruande autor.
Kuid alguses arvasin, et suudan selle aruande ise koostada.
Kui ma leidsin üle 8 000 asjakohast tööd, otsustasin kaasata ka kolleege.
Ja mõlemad kolleegid, dr Sgargi ja dr Vornoli, omavad magistrikraadi biostatistikas.
„Ja seega olid nad täiesti võimelised valima välja uuringuid ja koostama dokumente minu üldhinnangu jaoks.“
… inimestega suhelda, dialoogi otsida ja esitada teaduslikke avastusi just sellisel viisil – see on reklaamistrateegia.
Ja seda ei võeta üldse arvesse.
See tehakse lihtsalt ära või vähemalt proovitakse seda teha. Ja jah, keegi ei külasta seda.
Nii et tänapäeva ajakirjandusele ei tule ilmselt isegi pähe, et seda daami üles otsida.
Mis on väga kahju. Siis ütlesime: „Olgu, võib-olla aitab see, kui teeme ise oma uuringu.”
Ja nüüd oleme käivitanud juba varem mainitud ATHEM-3-uuringu.
Ja see uuring avaldati juba 2024. aastal.
Ja ma arvan, et see noor daam minu kõrval on oluliselt kaasa aidanud sellele, et me selle üldse valmis saime.
Aga just seda peaksidki ametiasutused tegelikult tegema.
Me panime selle siis omal algatusel käima, et olla veelgi tugevamad ja suuta just seda väidet uuringu abil
tõestada, et mitteioniseeriva ja ioniseeriva kiirguse vahel ei ole tegelikult mingit erinevust.
Minu film „Leskede tänav“ näitab seda samuti selgelt.
Ja selle võime siis ka teie platvormile üles panna. Suur tänu tähelepanu eest.
Mobiiltelefonide ja WiFi kiirgus kahjustab inimesi, loomi ja keskkonda. Me vajame kiirgusvabasid tsoone!
ASZA.org