„Vannak olyan tanulmányok, amelyek problémákat vagy lehetséges problémákat tárnak fel; és
vannak olyanok is, amelyek nem hoznak eredményt.”
Az ipar azonban ezeket a tanulmányokat arra használja fel, hogy alátámassza: a
mobiltelefonok biztonságosak. Ez tudományos csalás!” (…)
A mobilkommunikációs iparágat tömörítő szövetség – sajtótájékoztatót hívott össze, és kijelentette:
Ne aggódjatok, több ezer tanulmány bizonyítja, hogy nincs semmi gond.
És az egyik újságíró elég bátor volt ahhoz, hogy megkérdezze: „Megnézhetnénk őket?” De nem tudott semmit felmutatni. (…)
„Ismerem azokat a kutatókat is, akik tényleg foglalkoztak ezzel a témával, és azt mondták: soha többé nem akarok semmit sem kutatni
a mobiltelefonok sugárzásával kapcsolatban, mert ha rájövök, hogy az egészségre káros, akkor a lobbicsoport tönkretesz engem.
Klaus Scheidsteger, az író és filmrendező, egyben oknyomozó újságíró is.
A dortmundi egyetem újságírói szakának első évfolyamához tartozott.
A kölni Westdeutscher Rundfunknál eltöltött integrált gyakornoki időszak után négy évre szabadúszó íróként Franciaországba
költözött, és 1982-ben készítette el első dokumentumfilmjét – egy portrét az angol író, Anthony
Burgessről, aki a „Mechanikus narancs” című regényt írta.
Már a 80-as évek közepén televíziós ügynökséget alapított szülővárosában, Essenben, majd saját kamerájával és
stúdiótechnikai felszereléssel híreket, riportokat és dokumentumfilmeket készített az ARD és a ZDF
közszolgálati csatornák, valamint az RTL és a Sat.1 számára.
Később csatlakozik hozzájuk a német–francia kulturális csatorna, az ARTE, amelynek mind közvetlenül az ARTE Strasbourg-on
keresztül, mind pedig az ARTE-társaságokkal – például az NDR-rel, a BR-rel, az MDR-rel és a ZDF-fel – közös
produkcióban készített, „Portrék” című sorozat keretében sugárzásra kész anyagokat szállít.
2006-ban pedig megjelenik az első, a mobilhálózatokról szóló részletes riportja, amelyet a francia állami csatorna, az
FR2 megbízásából készített, „Portables au Accusation” címmel.
Én úgy fordítanám, hogy „mobiltelefonok a vádlottak padján” – így is lehet mondani?
Az ARD német koprodukciós partnere, az MDR ezt követően egyeztetés nélkül egyszerűen lerövidítette a részét.
Már most láthatjuk, milyen népszerű a közszolgálati csatornákon, és hogy „A mobiltelefon-háború” címmel,
műsorbejelentés nélkül, gyorsan beiktatták a délelőtti műsorba.
Ez az 50 perces film azonban valóban mélyreható betekintést nyújtana az agydaganatos betegek és az Egyesült
Államok teljes mobilkommunikációs iparága közötti jogi vitába.
Tíz évvel később megjelenik az első mozidokumentumfilm „Thank you for calling” címmel, majd
2018-ban az ehhez kapcsolódó, azonos című könyv is.
2024 májusában pedig „A digitális dilemmája” címmel újabb filmet mutatott be.
A brüsszeli Európai Parlamentben tartott előbemutatón ez a film nagy feltűnést keltett, és mára már négy nyelven elérhető
online, valamint kiválasztott mozikban is megtekinthető.
Klaus Scheidsteger az ATHEM-3 mobilhálózati tanulmány társszervezője, amely számos nemzetközi
peres eljárás alapjául szolgált, és ezzel nagy port kavart a nemzetközi tudományos körökben.
És többet is megtudhattok róla a www.das-digitale-dilemma.de oldalon
Én pedig, mint az MWGFD alelnöke, rendkívül hálás vagyok azért, hogy téged, kedves Klaus, sikerült megnyernünk az MWGFD számára,
és már alig várom az előadásodat, amelynek címe: „A bagatellizálás, a tudatlanság és a szándékos félreértelmezés
között – a mobilhálózati témák a médiában”. A szó a tiéd.
Nagyon köszönöm. Igen, számomra is hatalmas megtiszteltetés, hogy itt lehetek nálatok.
Nos, szerintem a munkátok egyszerűen fantasztikus, és úgy gondolom, nem szabad csak egy témakörhöz ragaszkodni.
Bár már több mint 20 éve dolgozom itt, és olyan remek embereket ismertem meg, akik szintén itt ülnek.
És ez tulajdonképpen az, ami motivál, és ami egyben az oka annak is, hogy még mindig kitartok.
Ennek fényében talán először is elmondhatom, hogy nekem is van néhány rövid videóelemem.
Ehhez szükségem lenne egy ilyen távirányítóra, az még Klausnál van. Köszönöm.
És nemrég egyfajta frusztrációról beszélt. Ez néha bennem is felmerült.
De ha összefogunk, ha egyszerűen csak rájövünk, hogy annyi minden nem működik rendesen és annyi
minden rosszul alakul, akkor talán újra van esélyünk.
De az úgynevezett mainstream médiára jelenleg még mindig nem igazán számíthatunk.
De megengedtem magamnak, hogy a saját tapasztalataim alapján egy kicsit meséljek, hogy
Önök jobban átlássák ezeket az összefüggéseket.
Nos, az első kirándulásom Amerikába vezet.
A Larry King Show-ra talán még az idősebbek emlékezhetnek.
Ez valóban egy olyan talkshow volt, amely bejárta az egész világot, vagyis több mint 100 országban sugározták.
És ma, a mobilhálózatok történetében már előfordult, hogy 1992-től kezdve gyakorlatilag teljesen digitálisak voltunk – a
GSM-mel, vagyis a Global System for Mobile Communication-nel, ami tulajdonképpen a 2G-t jelentette, és 1992-től digitális volt.
Egy évvel később Larry Kingnek volt egy stúdióvendége, aki azt mondta:
A feleségemnek most agydaganata van. Mindig a füléhez szorította a mobilját.
És most beperelem a Motorolát.
A Motorola akkoriban piacvezető volt, és egy héten belül – ennek a sajtócikknek köszönhetően (ezért talán arra is lehet
következtetni, hogy nem szívesen foglalkoznak ezzel a témával) – a Motorola részvényeinek árfolyama 10 százalékkal esett.
Ezek természetesen rendkívüli veszteségek.
Erre az akkori CTIA néven ismert Cellular Telephone Industry Association – azaz a mobilkommunikációs iparág egészét képviselő
szövetség – sajtótájékoztatót hívott össze, és kijelentette:
Ne aggódjatok, több ezer tanulmány bizonyítja, hogy nincs semmi gond.
És az egyik újságíró elég bátor volt ahhoz, hogy megkérdezze: „Megnézhetnénk őket?”
És akkor nem tudott semmit felmutatni.
Ezt követően azonban néhány héttel később kezdődött el, úgy mondhatnánk, a Dr. George Carlo-sztori.
Mivel ez az ember aztán megbízást kapott, hogy több mint hat éven át végezzen kutatást, éppen azért, hogy bebizonyítsa:
valójában egyáltalán nincsenek problémák a mobilhálózatokkal.
És ez a Dr. George Carlo újságírói szempontból különösen érdekel, mert kiderült, hogy éppen az ipar megbízásából végzett munkája
során – 28,5 millió kutatási költségvetéssel a háta mögött – rátalált valamire, ami
sajnos nem volt túl kellemes az ipar számára.
És ezzel megszületett az úgynevezett „Wargame Memo” is.
A Motorola megbízásából egy Burson-Marsteller nevű lobbizási és reklámügynökség javasolta, hogyan
kell kezelni a kritikus tudományos véleményeket.
És ez például a tudomány hiteltelenítésének területére vezet.
Ez egy minta, amelyet később itt is felismerhetünk majd.
Carlo két területen jártas volt: egyrészt tudós, orvostudós volt, másrészt jogász.
És ami végül különösen arra ösztönzött, hogy személyesen is megismerjem ezt az embert, az az a tény volt, hogy a kulisszák
mögött tanácsot ad azoknak az ügyvédeknek, akik 2001 óta a mai napig arra törekednek, hogy az agydaganatos
betegek ügyében peres úton eljussanak oda, ahol mi egykor a dohány és az azbeszt ügyében jártunk.
Ha úgy tetszik, szeretnék még egyszer röviden kitérni erre a riportra, mert az a Ronny által kedvesen
említett első alkotás – az újságírói-filmes alkotás – valóban még mindig ment a France 2-n.
És elárulhatom önöknek, hogy a műsor sugárzásának napján, 2006 májusában, még felhívtak, és azt mondták:
A jogi nyomás miatt változtatnunk kell valamit.
Először az amerikai mobiltelefonoknak kell a vádlottak padján ülniük… mert – nálunk ugyanis minden rendben van, nagyjából.
Szóval a jogászok is bekapcsolódtak az ügybe.
Aztán megemlítettem a Motorolát is, így a cégnév fölött el kellett hallgatni egy sípszót, és a zárófeliratban végül
azt kellett feltüntetni, hogy a WHO mindent kézben tart.
Szóval tulajdonképpen nincs semmi gond.
Szóval így fogunk dolgozni, ami végül is ehhez vezetett – ezt Ronny kedvesen már előre is bejelentette.
Valójában az ARD-t szánták ennek a riportnak a sugárzási helyszínéül.
Nos, eleve csodálatos volt az együttműködés, először is.
De aztán abban az évben – most 2006-ról beszélünk – a német labdarúgó-bajnokság közvetítési jogai – a
T-Mobile szponzorálásával – visszakerültek az ARD-hez.
És éppen ezért lehetett tehát ilyen rendkívül kritikus területeket megvizsgálni, és hadd mutassak be önöknek röviden
valamit, amit Dr. George Carlo – aki, mint már említettem, jogi felügyelet alatt áll, vagyis nem mondhat csak úgy
bármit – a cikkben kifejtett, egy rövid bemutatás után.
Készítettem néhány rövid videoklipet, mert talán ez is egy kicsit felvidítja a hangulatot.
Azzal a férfival, aki a CTIA-tól egy vonzó kutatási megbízást kapott hat évre szóló kutatásra,
Bob közvetítésével találkoztam először 2005 nyarán.
Dr. George Carlo, az orvostudós és jogász, megalapította a Vezeték nélküli Technológiai Kutatóintézetet (WTA).
Tudományosan be kellene bizonyítaniuk, hogy a mobiltelefonok ártalmatlanok.
De az iparág rossz embert vett fel, akit még ma is kíméletlenül leleplez.
„Vannak olyan tanulmányok, amelyek problémákat vagy lehetséges problémákat tárnak fel; és
vannak olyanok is, amelyek nem hoznak eredményt.”
„Az ipar azonban ezeket a tanulmányokat arra használja fel, hogy bizonyítsa: a
mobiltelefonok biztonságosak. Ez tudományos csalás!”
Igen, nos, ez talán szintén egy ok lehet.
Végül is, mondhatni, ő mondhatta el a véleményét, és ezt Franciaországban nem cenzúrázták, Németországban viszont igen.
Aztán jött a következő lépés, amit nagyon érdekes volt számomra figyelni.
Ez volt az Adlkofer professzor által végzett, korábban már említett reflexvizsgálat.
És akkor a „Spiegel” rávetette magát a témára, és amint hamarosan látni fogjuk, ennek volt egy nagyon is konkrét
szereplője is, aki egyébként szintén Brémából származik, és akit mindannyian nagyon kedvelünk.
Ő ott lent van, aztán felmerült az a vád, hogy ezeket a tanulmányokat a professzor egyik
asszisztense hamisította – ezután az ügy új fordulatot vett.
Szóval egyfajta szerelmi történetet meséltek el itt erről a brémai emberről, egy bizonyos Lerchl
professzorról, aki később még visszatér majd a történetbe.
Ő egyike azoknak, akik gyakorlatilag lobbistaként tevékenykednek, és egyszerűen nem felelnek meg tudományos szakértelmüknek.
Tényleg egy nagyon különleges ember.
Aztán, ha úgy tetszik, ezt a Wargaminget is ugyanabban a kontextusban találjuk meg.
Ez mindig akkor kerül előtérbe, amikor a tudomány felfedez valamit, ami veszélyt jelenthet az iparra.
És ebben az esetben ezt a tanulmányt, a reflexvizsgálatot, aztán igazán szisztematikusan elemezték.
És ehhez találtam egy újságírónőt a bécsi Profilnál, ami úgy mondhatnánk, a „kis Spiegel” volt.
És ő éppen ezt ellenezte.
Így tulajdonképpen kiderült a történet.
És véleményem szerint ez az egész történet éppen azért olyan egyértelmű, mert itt láthatjuk az összefüggéseket,
és azt, hogy a hazugságok és a félrevezető információk révén milyen egyszerűen történik a manipuláció.
És ehhez először is itt van az újságírónő.
„Ismerem azokat a kutatókat is, akik tényleg foglalkoztak ezzel a témával, és azt mondták: soha többé nem akarok semmit sem kutatni
a mobiltelefonok sugárzásával kapcsolatban, mert ha rájövök, hogy az egészségre káros, akkor a lobbicsoport tönkretesz engem.”
Tehát a tudósok körében valóban vannak olyanok, akik egyszerűen nem akarnak többé foglalkozni ezzel a kutatással.
„Ez mára már olyan, mint egy forró krumpli, mert attól tartanak, hogy ott nemcsak tudományos szempontból,
hanem részben személyes szinten is tönkreteszik őket, ahogyan azt Bécsben is tapasztalták.”
Valóban, az 1994-es Wargame-memo óta egyértelműen felismerhető egy mintázat.
Minden olyan tudós, aki problémát talált a mobiltelefonjaink és okostelefonjaink mikrohullámú
sugárzásával kapcsolatban, később maga is problémába ütközött.
A Wargaming stratégiái ma is érvényesek.
Bécsben is rossz utóíz maradt, annak ellenére, hogy az állítólagos hamisítás elkövetőjét időközben
bíróság elé állították, és a bécsi kutatók tudományos munkáit nemzetközi szinten is elismerték.
„A bécsi kutatási botrány egy – ahogy én nevezem – német lobbista reakciója volt. Ő terjesztette el a vádakat.”
Először egy akadémiai, majd tulajdonképpen egy nagyon mélyreható vitát indítottak el azzal a céllal, hogy bizonyos
kutatási eredményeket egyszerűen lejáratva eltüntessenek.
Hét évvel később nyugodt lelkiismerettel mondhatom, hogy az embert elítélték.
Ez alaptalan rágalmazás. A vádaknak semmi alapja nincs.
És mindazoknak, akik még mindig a háttérben tartják, hogy valami nem ment jól, ma már elmondhatjuk, hogy minden rendben van.
Ezeket az adatokat továbbra is nyomon követjük.
Most fejeztük be az azt követő projektet, így megerősíthettük és elmélyíthettük az első nagy projekt eredményeit.
Nem csupán arról van szó, hogy egyes sejtekben az érzékenyen reagáló DNS megszakad.
Ma már azt is tudjuk, miért törik el.
Le tudjuk írni az ezt megalapozó sejtszintű mechanizmust.
„Tudományos szempontból ez egy fontos megállapítás, amely segít a tényállás hiteles bemutatásában.”
Úgy tűnik, Ausztriában a „wargaming” kifejezés a tények rosszindulatú értelmezését és eltorzítását is jelenti, mint
például ebben az esetben, amikor a bécsi FMK ipari lobbiszervezet eltorzította a Mosgöller
professzor által vezetett AUVA-tanulmány eredményeit.
A tudatos félreértelmezés mintáját gyakran viszik a végletekig, például amikor az „Österreichische Ärztezeitung” című
lapban olyan álhírek jelennek meg, amelyek csak alaposabb vizsgálat után derülnek ki fizetett hirdetésnek.
De a mesteri manipulátorok számára kezd szűkülni a hely.
Úgy tűnhet. De annak ellenére, hogy éppen azt a személyt, aki ezt az úgynevezett hamisítási botrányt elindította, bűnösnek
találták, és végül bírósági ítélet is született ellene, a Der Spiegel nem érezte szükségét annak, hogy tisztázza az ügyet.
Ez talán egy jó ötlet lenne.
Szóval, úgy mondhatnánk, ennél a hamisítói ítéletnél maradt a dolog.
És ami szintén végzetes – ezt később vettem észre –, hogy Amerikában a perek során ezt úgy mondhatni egyszerűen elsöpörik.
Szóval ez tényleg hamisítvány volt, bár ez hülyeség.
És látták, hogyan manipulálnak itt.
Ennek megfelelően Lerchl professzor úr is ismét napirendre került.
Ő ugyanis részt vett a Nemzetközi Rákkutatási Ügynökség – azaz az IARC – szavazásán, amely éppen arra kereste a
választ: a mobiltelefon-használat rákkeltő-e, igen vagy nem?
És Lerchl úr jelentkezett erre a pozícióra. E levélben azonban elutasították a jelentkezését, mert abban az időben még a Világ
Egészségügyi Szervezet egyik alügynökségénél is egy bizottság úgy vélte, hogy ő inkább
kritikusként, mint kutatóként tett szert hírnévre.
És Lerchl úr maga tette közzé az interneten ezt az elutasító levelet, amelyet neki címeztek.
És még egy példa arra, hogyan lehetne ilyen helyzetben viselkedni.
De ezt a témát sem vették fel a hagyományos médiában.
Amikor aztán elkezdtem a kutatást az első mozifilmemhez, azokkal a dolgokkal – amelyekből ti is láttatok egy részét
–, ezekkel az állításokkal és leleplezésekkel az összeesküvés-elméletek híveinek táborába soroltak.
Nos, már tíz éve vagyok ott, egy címlapsztori miatt a Profilban.
Rendben. Akkor egy újabb példa: a MOBI-Kids-tanulmány a mobiltelefon-használatról és az agydaganatokról.
Itt is ismét egy bagatellizáló félreértelmezésről volt szó a Szövetségi Sugárvédelmi Hivatal részéről.
Az úgynevezett MOBI-Kids-tanulmány szerzői pedig ezt nem állapították meg.
Azt mondták: a MOBI-Kids-tanulmány célja nem lehetett, és nem is volt az, hogy vizsgálja az
agydaganatok mobilhálózatok általi kiváltását!
A BFS pedig kijelentette, hogy a mobiltelefonok használata nem növeli a kockázatot a gyermekek és a fiatalok esetében.
Szóval ebben a dilemmában is folyik a munka.
Ehhez még (...) is tartozik, ami mögött éppen a már említett ICNIRP rejtőzik.
És van egy nagyon érdekes, úgynevezett ICNIRP-jelentés, amelynek elkészítésében a kedves Klaus Buchner – aki akkor
még európai parlamenti képviselő volt – is közreműködött.
„A legfontosabb megállapítás az volt, hogy ezek az emberek kapcsolatban állnak az iparral.”
Tehát az, hogy nem függetlenek, és hogy néha – hiszen mindig be kell jelentenie, ha ilyen
kapcsolatai vannak – néha nem jelentették be ezeket.
„Ez tehát azt jelenti, hogy olyan dolgokat fedeztünk fel, amelyek nem úgy alakultak, ahogyan kellett volna.”
Az ICNIRP valójában nem az egészség védelmének biztosítására jött létre – pedig tulajdonképpen ezt kellene tennie –,
hanem az ipar érdekeit szolgáló határértékeket állapít meg.
És éppen ez az egyik probléma, ami a frusztrációt is okozza. Az egész így tovább folytatódik.
Részben nemzetközi szinten is vannak már remek megbízásaink.
És ezek éppen azt is bizonyítják, hogy azok az egészségügyi feltételezések, amelyekre az FCC és az ICNIRP a magas
frekvenciájú sugárzás határértékeinek meghatározásakor támaszkodnak, egyáltalán nem cáfolják az
egészségügyi kockázatokra vonatkozó tudományos ismereteket.
És éppen ezért vannak most bajban.
Amerikában éppen az FCC és az ICNIRP áll vád alatt.
Ezek olyan folyamatok, amelyek már elindultak. És ez jó így.
A tudományos kutatások és a tudomány ezen nyomasztó helyzete – amely egyre több egészségügyi kockázatot tár fel – aztán többek
között például a technológiai hatásvizsgálat keretében – erre ma már szó is esett – arra használják fel, hogy egy
reklámügynökségen és reklámkampányokon keresztül talán még emlékeznek rá –, pontosan az ellenkezőjét állítsák.
Vagyis azt mondani: az 5G valami fantasztikus dolog, Németországban mindenki erről
beszél, mindannyiunknak szükségünk van rá.
És valóban így van: például az én munkám mindig abból áll, hogy én keresem fel az embereket.
Az imént említett Belpoggi asszonyt, aki az egyik vezető rákkutató, meglátogathattam a
Ramazzini Intézetben; ő volt a STOA felelőse.
És a STOA-tanulmányt is bírálat érte.
És ennek megfelelően úgy gondolom, hogy ez újságírói szempontból is egy üzenet: nézzétek meg
az embereket, ne csak az íróasztalotok mögül.
2020-ban elrendelte az 5G-technológia hatásvizsgálatát; az úgynevezett STOA-jelentés eredményei egyértelműek.
A megnövekedett rákkockázat és a romló spermiumminőség okozzák a legnagyobb aggodalmat, és többek között a bővítés
leállítására irányuló követeléshez, valamint a fogyasztóvédelem jegyében megfogalmazott új tájékoztatási politikához vezettek.
Az igazgató, Dr. Fiorella Belpoggi ellen – aki egyben a STOA-jelentésért is felelt – az iparbarát
tudósok megkísérelték megkérdőjelezni szakértelmét.
„1976 óta foglalkozom rákkutatással.
És így azt gondolom, hogy a szakmai pályafutásom során sokat tanultam.
És én voltam a STOA-jelentés szerzője.
De eleinte azt hittem, hogy képes leszek egyedül elkészíteni ezt a jelentést.
Miután több mint 8 000 releváns tanulmányt találtam, úgy döntöttem, hogy bevonom a kollégáimat is.
És mindkét kollégának, Dr. Sgarginak és Dr. Vornolinak is van mesterfokozata biostatisztikából.
„Így tehát teljes mértékben képesek voltak kiválasztani a tanulmányokat és elkészíteni
a dokumentumokat az átfogó értékelésemhez.”
…az emberekkel való kapcsolattartás, a párbeszéd keresése, valamint a tudományos eredmények ilyen
formában történő bemutatása valójában egy reklámstratégia.
És ezt egyáltalán nem veszik figyelembe.
Azt egyszerűen tönkreteszik, vagy legalábbis megpróbálják. És igen, senki sem látogatja.
Úgy tűnik, a mai sajtónak eszébe sem jut, hogy felkeresse ezt a hölgyet.
Ami nagyon kár. Ekkor azt mondtuk: „Oké, talán segítene, ha elvégeznénk a saját kutatásunkat.”
És most elindítottuk a korábban már említett ATHEM-3-tanulmányt.
E tanulmány pedig már 2024-ben megjelent.
És szerintem a mellettem ülő fiatal hölgynek döntő szerepe volt abban, hogy egyáltalán elkészítettük.
De pontosan ezt kellene valójában a hatóságoknak tenniük.
Ezt aztán saját kezdeményezésünkre valósítottuk meg, hogy még erősebbek legyünk, és pontosan ezt az állítást egy
tanulmány segítségével is alátámasszuk, miszerint valójában nincs különbség a nem ionizáló és az ionizáló sugárzás között.
A „Die Witwenstraße” című filmem is világosan bemutatja ezt.
És azt aztán nálatok is feltehetjük a platformra. Nagyon köszönjük a figyelmet.
A mobiltelefonok és a Wi-Fi sugárzása károsítja az embereket, az állatokat és a
környezetet. Szükségünk van sugárzásmentes zónákra!
ASZA.org