„Ir pētījumi, kas norāda uz problēmām vai iespējamām problēmām; un ir pētījumi, kas nedod nekādus rezultātus.”
Taču rūpniecība izmanto šos pētījumus kā pierādījumu tam, ka mobilie tālruņi ir droši. Tas ir zinātnisks krāpums!” (…)
Mobilās sakaru nozares asociācija ir sasaukusi preses konferenci un paziņojusi:
Neraizējieties, mums ir tūkstošiem pētījumu, kas liecina, ka problēmas nav.
Un viens no žurnālistiem bija tik drosmīgs, ka jautāja: „Vai mēs tos varam apskatīt?” Bet viņam tur nebija ko parādīt. (…)
„Es zinu arī par pētniekiem, kuri patiešām ar to nodarbojās un teica: „Es vairs nekad nevēlos veikt pētījumus par
mobilo tālruņu starojumu, jo, ja es nonāktu pie secinājuma, ka tas ir kaitīgs veselībai, lobijs mani iznīcinātu.”
Klauss Šeidštegers, rakstnieks un kinorežisors, ir arī izmeklējošais žurnālists.
Viņš bija viens no pirmajiem žurnālistikas studiju programmas studentiem Dortmundas Universitātē.
Pēc integrētās prakses Rietumvācijas Radio (Westdeutscher Rundfunk) Ķelnē viņš četrus gadus pavadīja Francijā kā neatkarīgs
autors un 1982. gadā uzņēma savu pirmo dokumentālo filmu — portretu par angļu rakstnieku Entoniju
Burgesu, kurš ir grāmatas „Apelsīna mehānisms“ autors.
Jau 80. gadu vidū viņš savā dzimtajā pilsētā Esenē nodibināja televīzijas aģentūru un pēc tam, izmantojot savu kameru un
studijas aprīkojumu, veidoja ziņas, reportāžas un dokumentālās filmas sabiedriskajām
televīzijām ARD un ZDF, kā arī kanāliem RTL un Sat.1.
Vēlāk pievienojas Vācijas un Francijas kultūras kanāls ARTE, kuram viņš piegādā gatavus raidījumus gan tieši caur ARTE
Strasbūrā, gan kopražojumā ar ARTE partnerorganizācijām, piemēram, NDR, BR un MDR, kā arī ZDF, galvenokārt portretu sērijās.
Un 2006. gadā tiek publicēts viņa pirmais izvērstais reportāžas darbs par mobilo sakaru tēmu — tas ir Francijas valsts televīzijas
kanāla FR2 pasūtījuma darbs „Portables au Accusation“.
Es to tulkotu kā „mobilo tālruņu klātbūtne apsūdzēto solā“ – vai tā var teikt?
Vācu kopražošanas partneris MDR, kas strādā ARD labā, pēc tam vienkārši saīsināja savu daļu, par to iepriekš neapspriežoties.
Mēs jau redzam, cik liela popularitāte tai ir sabiedriskajās televīzijās, un to ātri pārraida rīta programmā bez
iepriekšēja paziņojuma ar nosaukumu „Mobilais tālruņu karš”.
Tomēr šī 50 minūšu garā filma sniegtu patiesi padziļinātu ieskatu tiesiskajā strīdā, kurā smadzeņu
audzēju pacienti cīnās pret visu mobilo sakaru nozari ASV.
Desmit gadus vēlāk iznāk pirmā kino dokumentālā filma ar nosaukumu „Thank you for calling”, kā arī 2018. gadā
par šo tēmu tiek izdota grāmata ar tādu pašu nosaukumu.
Un 2024. gada maijā viņš izlaida vēl vienu filmu — „Digitālā dilemma”.
Šī filma izraisīja lielu rezonansi tās pirmizrādē Eiropas Parlamentā Briselē, un tagad tā ir pieejama
četrās valodās gan internetā, gan izvēlētos kinoteātros.
Klaus Scheidsteger ir mobilo sakaru pētījuma ATHEM-3 līdziniciators, kas, kalpojot par pamatu dažādām
starptautiskām tiesvedībām, ir izraisījis lielu rezonansi starptautiskajās zinātniskajās aprindās.
Un jūs varat uzzināt vairāk par viņu, apmeklējot www.das-digitale-dilemma.de
Un es, kā MWGFD priekšsēdētāja vietnieks, esmu vairāk nekā pateicīgs, ka mums, dārgais Klaus, izdevās tevi piesaistīt MWGFD,
un tagad ar nepacietību gaidu tavu referātu ar nosaukumu „Starp banalizēšanu, neziņu un apzinātu nepareizu interpretāciju
– mobilo sakaru tēmas plašsaziņas līdzekļos”. Vārds ir tavs.
Paldies. Jā, arī man tas ir liels gods būt kopā ar jums.
Nu, man jūsu darbs šķiet vienkārši fantastisks, un es domāju, ka nevajadzētu ierobežoties tikai ar vienu tēmu.
Es gan jau vairāk nekā 20 gadus esmu šeit strādājis un iepazinis tik brīnišķīgus cilvēkus, kuri arī šeit sēž.
Un tas patiesībā ir tas, kas mani virza uz priekšu un kas ir arī viens no iemesliem, kāpēc es joprojām turpinu cīnīties.
Tādējādi varbūt vispirms varu teikt, ka man arī ir daži nelieli videoelementi.
Tam man būtu vajadzīga tāda tālvadības pults, tā vēl ir pie Klausa. Paldies.
Un viņš nesen bija runājis par zināmu neapmierinātību. Arī man tā laiku pa laikam bija parādījusies.
Bet, ja mēs apvienosimies, ja vienkārši sapratīsim, ka tur tik daudz kas neiet kā vajadzētu un tik daudz kas
notiek nepareizi, varbūt mums atkal būs kāda izredze.
Taču ar tā sauktajiem galvenajiem plašsaziņas līdzekļiem mēs pagaidām joprojām nevaram īsti rēķināties.
Taču es atļāvos nedaudz pastāstīt par savu pieredzi, lai jūs varētu labāk izprast šīs sakarības.
Tātad, mana pirmā ceļojuma galamērķis ir Amerikas Savienotās Valstis.
Vecākie skatītāji varbūt vēl atceras „Larry King Show“.
Tā patiešām bija sarunu šovs, kas izplatījās visā pasaulē — tas tika pārraidīts vairāk nekā 100 valstīs.
Un šodien – mobilās sakaru vēsturē jau ir bijis tā, ka jau no 1992. gada mēs bijām gandrīz pilnībā digitāli – ar GSM, proti,
Global System for Mobile Communication, kas, tā teikt, slēpjas aiz šī nosaukuma, bija tieši 2G un jau no 1992. gada digitāls.
Gadu vēlāk Larijs Kings studijā uzņēma viesu, kurš teica:
Manai sievai tagad ir smadzeņu audzējs. Viņa vienmēr turēja mobilo tālruni pie auss.
Un tagad es iesniegšu prasību pret „Motorola“.
Tolaik „Motorola“ bija tirgus līderis, un nedēļas laikā, pateicoties šim mediju rakstam – tādēļ varbūt var
secināt, ka uzņēmums šo tēmu ne pārāk labprāt apspriež –, „Motorola“ akciju cena samazinājās par 10 procentiem.
Tas, protams, ir milzīgi zaudējumi.
Pēc tam Amerikas Savienotajās Valstīs organizācija, kas tolaik saucās CTIA (Cellular Telephone Industry
Association) – mobilās sakaru nozares apvienība –, sasauca preses konferenci un paziņoja:
Neraizējieties, mums ir tūkstošiem pētījumu, kas liecina, ka problēmas nav.
Un viens no žurnālistiem bija tik drosmīgs, ka teica: „Vai mēs tos varam apskatīt?”
Un tad viņam tur nebija ko piedāvāt.
Taču jau pēc dažām nedēļām, tā teikt, sākās Dr. Džordža Karlo stāsts.
Jo šim vīrietim tika uzdots sešus gadus veikt pētījumus, lai pierādītu, ka mobilo
sakaru jomā patiesībā nemaz nav nekādu problēmu.
Un šis Dr. Džordžs Karlo mani kā žurnālistu īpaši ieinteresēja, jo izrādījās, ka tieši savas darbības laikā, strādājot
rūpniecības uzdevumā – ar 28,5 miljonu budžetu pētniecībai – viņš bija atklājis kaut ko, kas,
diemžēl, rūpniecībai nebija tik patīkams atklājums.
Un tieši tad arī radās tā saucamais „Wargame Memo”.
Tas bija Motorola pasūtījums lobēšanas un reklāmas aģentūrai „Burson-Marsteller”, kas pēc tam
sniedza ieteikumus, kā rīkoties ar kritisku zinātni.
Un šeit, piemēram, rodas jautājums par zinātnes diskreditēšanu.
Tas ir modelis, ko mēs šeit vēlāk varēsim atpazīt.
Karlo bija divas specializācijas: viņš bija gan zinātnieks, gan medicīnas zinātnieks, gan jurists.
Un tas, kas mani īpaši pamudināja iepazīties ar šo vīrieti personīgi, bija fakts, ka viņš aizkulisēs konsultē advokātus,
kuri kopš 2001. gada līdz pat šodienai cenšas panākt, lai smadzeņu audzēju pacienti tiesas ceļā sasniegtu to
pašu, ko mēs savulaik panācām tabakas un azbesta lietās.
Ja jūs vēlaties, es vēlreiz īsumā pievērsīšos šim reportāžam, jo tas pirmais darbs — žurnālistiski
kinematogrāfiskais darbs, ko Ronny tik laipni pieminēja — patiešām vēl tika rādīts kanālā „France 2”.
Un es varu jums teikt, ka 2006. gada maijā, raidījuma pārraides dienā, man vēl piezvanīja un teica:
Juridiskā spiediena dēļ mums ir jāveic kādas izmaiņas.
Tad vispirms ASV mobilajiem tālruņiem jāstājas apsūdzēto solā… jo – pie mums taču viss ir kārtībā, aptuveni tā.
Tātad juristi ir iesaistījušies.
Es pieminēju arī „Motorola“, tāpēc uzņēmuma nosaukumam bija jābūt izdzēstam, un beigās
titros bija jānorāda, ka PVO visu kontrolē.
Tātad patiesībā nekādu problēmu vispār nav.
Tātad darbs notiek tieši šādi, un tas galu galā noveda pie tā, ko Ronny jau iepriekš laipni bija paziņojis.
Patiesībā ARD bija paredzēta kā šī paša reportāžas pārraides vieta.
Tātad, vispirms jau tur patiešām bija brīnišķīga sadarbība.
Bet tad tajā gadā – mēs tagad runājam par 2006. gadu – Vācijas futbola Bundeslīgas pārraides tiesības
– ko sponsorēja T-Mobile – atkal nonāca ARD rīcībā.
Un tieši tāpēc bija iespējams pievērsties šādām ļoti kritiskām jomām, un es gribētu jums īsumā iepazīstināt ar to, ko savā
rakstā izklāstījis Dr. Džordžs Karlo – kurš, kā jau minēju, atrodas tiesiskā uzraudzībā un
nevar vienkārši teikt jebko –, pēc īsa ievada.
Esmu sagatavojis dažus nelielus videoklipus, jo tas varbūt arī nedaudz atvieglos atmosfēru.
Vīrieti, kurš no CTIA saņēma pievilcīgu pētniecības uzdevumu veikt pētījumus sešu gadu garumā, es pirmo reizi
satiku 2005. gada vasarā, pateicoties Boba starpniecībai.
Dr. Džordžs Karlo, medicīnas zinātnieks un jurists, nodibināja Bezvadu tehnoloģiju pētniecības institūtu (WTA).
Jums būtu zinātniski jāpierāda, ka mobilie tālruņi ir nekaitīgi.
Taču rūpniecības nozare bija nolīgusi nepareizo cilvēku — tādu, kurš joprojām nežēlīgi atklāj patiesību.
„Ir pētījumi, kas norāda uz problēmām vai iespējamām problēmām; un ir pētījumi, kas nedod nekādus rezultātus.
„Taču rūpniecība izmanto šos pētījumus kā pierādījumu tam, ka mobilie tālruņi ir droši. Tas ir zinātnisks krāpums!”
Jā, nu, varbūt tas arī ir viens no iemesliem.
Vismaz viņam, tā teikt, bija atļauts to pateikt, un Francijā tas netika cenzēts, bet Vācijā gan.
Tad sekoja nākamais solis, ko man bija ļoti interesanti novērot.
Tas bija jau iepriekš minētais profesora Adlkofera pētījums par refleksiem.
Un tad „Der Spiegel“ uz to uzmetās, un, kā mēs drīz redzēsim, tam bija arī kāds konkrēts kungs, kurš, starp
citu, arī ir no Brēmenes un kuru mēs visi ļoti mīlam.
Viņš tur lejā atrodas, un tad parādījās šis apvainojums, ka šie pētījumi esot viltoti, ko izteica profesora
asistente – un tad visam piešķīrās pavisam jauna nokrāsa.
Tātad šeit tika stāstīts sava veida mīlas stāsts par šo cilvēku no Brēmenes, profesoru
Lerchlu, kurš vēlāk atkal nonāks uzmanības centrā.
Viņš ir viens no tiem, kas faktiski darbojas kā lobists un vienkārši neatbilst savai zinātniskajai kompetencei.
Viņš tiešām ir ļoti īpašs cilvēks.
Tad, ja tā var teikt, mums ir jāapskata arī šis „Wargaming“ tajā pašā kontekstā.
Tas vienmēr nāk gaismā tad, kad zinātne atklāj kaut ko, kas varētu būt bīstams rūpniecībai.
Un šajā gadījumā šis pētījums, refleksa pētījums, tika izpētīts patiešām sistemātiski.
Un es atradu žurnālisti, kas strādāja pie žurnāla „Profil“ Vīnē – tas, tā teikt, bija „Spiegel“ mazā versija.
Un viņa vienkārši izteica savu iebildumu.
Tad viņai faktiski bija šīs vēstures atklāšana.
Un, manuprāt, visa šī vēsture īsumā ir tik skaidra tieši tāpēc, ka mēs šeit redzam sakarības, kā
manipulācija notiek, izmantojot melus un dezinformāciju.
Un šajā sakarā vispirms uzstāsies žurnāliste.
„Es zinu arī par pētniekiem, kuri patiešām ar to nodarbojās un teica: „Es vairs nekad nevēlos veikt pētījumus par
mobilo tālruņu starojumu, jo, ja es nonāktu pie secinājuma, ka tas ir kaitīgs veselībai, lobijs mani iznīcinātu.”
Tātad zinātnieku vidū patiešām pastāv bažas, un daži vienkārši vairs nevēlas iesaistīties šajos pētījumos.
„Tagad tas ir kļuvis par karstu tēmu, jo viņi baidās, ka tur viņus ne tikai zinātniski, bet daļēji
arī personīgi iznīcinās, tāpat kā tas notika Vīnē.“
Patiešām, kopš 1994. gada „Wargame“ memoranda ir skaidri saskatāma noteikta tendence.
Visi zinātnieki, kuri atklāja problēmu saistībā ar mūsu mobilo tālruņu un viedtālruņu
mikroviļņu starojumu, pēc tam paši saskārās ar problēmu.
Wargaming stratēģijas ir aktuālas arī šodien.
Arī Vīnē paliek nepatīkama pēcgarša, lai gan persona, kas izraisīja šo it kā viltojumu, tagad ir tiesā
atzīta par vainīgu, un Vīnes pētnieku zinātniskie darbi ir guvuši starptautisku atzinību.
„Vīnes pētniecības skandāls bija kāda, es to saucu par lobistu, no Vācijas reakcija. Viņš izvirzīja apsūdzības.
Tika uzsākta sākotnēji akadēmiska, bet pēc tam faktiski ļoti dziļa diskusija, lai vienkārši
nomelnotu un atspēkotu noteiktus pētījumu rezultātus.
Septiņus gadus vēlāk es varu ar tīru sirdsapziņu teikt, ka šis vīrietis tika notiesāts.
Tas ir ļaunprātīgs apmelošanas mēģinājums. Šiem apvainojumiem nav nekāda pamata.
Un visiem, kam joprojām prātā ir palicis, ka kaut kas ir nogājis greizi, šodien var teikt, ka viss ir kārtībā.
Mēs turpinām izsekot šiem datiem.
Mēs tikko esam pabeiguši turpinājuma projektu, tādējādi mums izdevās apstiprināt un
padziļināt pirmajā lielajā projektā iegūtos rezultātus.
Lieta nav tikai tajā, ka dažās šūnās notiek jutīgi reaģējošās DNS lūzums.
Mēs šodien zinām arī to, kāpēc tā lūzt.
Mēs varam aprakstīt šī procesa pamatā esošo šūnu mehānismu.
„No zinātniskā viedokļa raugoties, tas ir svarīgs secinājums, lai faktisko situāciju attēlotu ticami.“
Acīmredzot „Wargaming” Austrijā nozīmē arī ļaunprātīgu faktu interpretāciju un sagrozīšanu, kā tas redzams šajā
gadījumā — Vīnes rūpniecības lobiju apvienības FMK veiktajā pētījumā, ko vadīja profesors Mosgöller.
Apzinātas nepareizas interpretācijas shēma bieži vien tiek novesta līdz galējībai, piemēram, kad Austrijas ārstu
laikrakstā „Ärztezeitung“ tiek publicētas viltus ziņas, kas tikai pēc rūpīgākas izpētes izrādās esam apmaksāta reklāma.
Taču meistarīgajiem manipulētājiem sāk kļūt šauri.
Tā varētu domāt. Taču, lai gan tieši cilvēks, kurš izraisīja šo tā saukto viltojumu skandālu, tika atzīts par
vainīgu un galu galā pat notiesāts tiesā, žurnāls „Der Spiegel“ neuzskatīja par vajadzīgu izskaidrot šo lietu.
Tas varbūt būtu jauks ierosinājums.
Tātad, tā teikt, palika spēkā šis spriedums par viltojumu.
Un kas arī ir ļoti bīstami – kā es pēc tam pamanīju, Amerikā tiesvedības procesā to, tā teikt, vienkārši noslauka.
Nu, tas taču bija viltojums, lai gan tas ir muļķības.
Un jūs esat redzējuši, kā šeit notiek manipulācijas.
Un tādējādi šis profesors Lerchls atkal kļuva par aktuālu tematu.
Viņš bija pieteicies balsošanai Starptautiskajā Vēža pētniecības aģentūrā, jeb IARC, kas tieši meklēja atbildi uz jautājumu:
vai mobilo tālruņu lietošana veicina vēzi – jā vai nē?
Un tieši uz šo amatu bija pieteicies Lerchl kungs. Un ar šo vēstuli viņam tika atteikts, jo pat Pasaules Veselības
organizācijas apakšagentūrā tobrīd kāda komisija uzskatīja, ka viņš ir izcēlies drīzāk kā kritiķis, nevis kā pētnieks.
Un pats Lerchl kungs šo atteikuma vēstuli viņam ir publicējis internetā.
Vēl viens piemērs, kā šādā situācijā varētu rīkoties.
Taču arī šī tēma netika apskatīta tradicionālajos plašsaziņas līdzekļos.
Kad es sāku veikt izpēti savai pirmajai kinofilmai, mani, ņemot vērā to, ko jūs daļēji tikko redzējāt, – šos
apgalvojumus un atklājumus –, iekļāva sazvērnieku pulkā.
Nu, esmu tur jau desmit gadus, pateicoties galvenajam rakstam žurnālā „Profil“.
Labi. Tad vēl viens piemērs — MOBI-Kids pētījums par mobilo tālruņu lietošanu un smadzeņu audzējiem.
Arī šajā gadījumā Federālā radiācijas aizsardzības aģentūra atkal sniedza nepareizu
interpretāciju, kas mīkstina situācijas nopietnību.
Un šī tā saucamā „MOBI-Kids” pētījuma autori to nav konstatējuši.
Viņi teica: MOBI-Kids pētījuma mērķis nebija un nevarēja būt izpētīt, vai mobilo sakaru starojums izraisa smadzeņu audzējus!
Turklāt BFS ir paziņojusi, ka mobilo tālruņu lietošana nepalielina risku bērniem un jauniešiem.
Tātad šajā pretrunā tad arī tiek strādāts.
Turklāt man ir vēl (...), aiz tā slēpjas jau minētā ICNIRP.
Un tur ir viens ļoti labs, tā sauktais ICNIRP ziņojums, kura izstrādē piedalījās mīļais Klauss
Bukners, kurš tolaik vēl bija Eiropas Parlamenta deputāts.
„Galvenais secinājums bija, ka šiem cilvēkiem ir saikne ar rūpniecību.
Tātad, ka viņi nav neatkarīgi un ka dažreiz – jo vienmēr ir jānorāda, vai ir šādas
saistības – ka viņi dažreiz to nav norādījuši.
„Tas nozīmē, ka tas bija atklājums par lietām, kas noritēja citādi, nekā tām vajadzēja noritēt.”
ICNIRP patiesībā nav izveidota, lai nodrošinātu veselības aizsardzību – kaut gan tai tas būtu jādara –, bet gan
nosaka robežvērtības, kas atbilst rūpniecības interesēm.
Un tieši tā ir viena no problēmām, kas rada arī neapmierinātību. Viss turpinās tālāk.
Dažos gadījumos mums tagad ir arī lieliskas starptautiskas komisijas.
Un tie arī pierāda, ka veselības pieņēmumi, uz kuriem balstās FCC un ICNIRP, nosakot augstfrekvences starojuma robežvērtības,
nemaz neapgāž zinātniskos atzinumus par veselības riskiem.
Un tieši tāpēc viņiem pašlaik draud nopietnas nepatikšanas.
Amerikā pašlaik tiek izvirzītas apsūdzības pret FCC un ICNIRP.
Tie ir procesi, kas tagad ir sākušies. Un tas ir labi.
Šī nomācošā situācija pētniecībā un zinātnē, kas arvien biežāk atklāj veselības riskus, tiek izmantota, piemēram, tehnoloģiju
ietekmes novērtējuma ietvaros – tas jau šodien tika pieminēts –, lai pēc tam ar reklāmas aģentūras un reklāmas pasākumu palīdzību
kā jūs, iespējams, vēl atceraties, apgalvot tieši pretējo.
Proti, teikt: 5G ir kaut kas patiešām lielisks, Vācijā par to runā, tas mums visiem ir vajadzīgs.
Un patiešām, piemēram, mans darbs vienmēr ir saistīts ar to, ka es dodos pie cilvēkiem.
Iepriekš minētā Belpoggi kundze, viena no vadošajām vēža pētniecēm, kuru man bija iespēja
apmeklēt Ramazzini institūtā, bija atbildīga par STOA.
Un STOA pētījums tika kritizēts.
Un tādēļ es domāju, ka arī žurnālistikas ziņā tas ir vēstījums – skatieties uz cilvēkiem, nevis no sava rakstāmgalda.
2020. gadā viņa pasūtīja 5G tehnoloģijas ietekmes novērtējumu, un tā saucamā STOA ziņojuma rezultāti ir nepārprotami.
Palielinātais vēža risks un pazemināta spermatozoīdu kvalitāte rada vislielākās bažas un, cita starpā, izraisīja
prasību apturēt paplašināšanu, kā arī jaunas informācijas politikas ieviešanu patērētāju aizsardzības nolūkā.
Pret vadītāju, Dr. Fiorellu Belpoggi, kura bija atbildīga arī par STOA ziņojumu, rūpniecībai labvēlīgi
noskaņoti zinātnieki mēģināja apšaubīt viņas kompetenci.
„Es strādāju vēža pētniecības jomā kopš 1976. gada.
Un tāpēc es domāju, ka savā profesionālajā dzīvē esmu daudz iemācījies.
Un es biju STOA ziņojuma autors.
Taču sākumā es domāju, ka spēšu šo ziņojumu sagatavot pats.
Kad es biju atradis vairāk nekā 8 000 atbilstošu darbu, nolēmu iesaistīt arī kolēģus.
Un abi šie kolēģi – gan Dr. Sgargi, gan Dr. Vornoli – ir ieguvuši maģistra grādu biostatistikā.
„Tādējādi viņi pilnīgi noteikti bija spējīgi izvēlēties pētījumus un sagatavot dokumentus manai kopējai novērtēšanai.”
… rīkoties cilvēcīgi, meklēt dialogu un izmantot šo veidu arī zinātnisko atziņu
izklāstīšanai — tā tiek īstenota reklāmas stratēģija.
Un tas vispār netiek ņemts vērā.
To vienkārši iznīcina vai vismaz mēģina to izdarīt. Un jā, neviens to neapmeklē.
Tātad šodienas presei acīmredzot pat nenāk prātā aiziet pie šīs dāmas.
Tas ir ļoti žēl. Tad mēs teicām: labi, varbūt palīdzēs, ja veiksim savu pētījumu.
Un tagad mēs esam uzsākuši iepriekš jau minēto ATHEM-3 pētījumu.
Un šī pētījuma publicēšana notika jau 2024. gadā.
Un es domāju, ka šī jauna dāma man blakus ir devusi būtisku ieguldījumu tajā, ka mēs to vispār esam izveidojuši.
Bet tieši to iestādēm patiesībā vajadzētu darīt.
Tad mēs to uzsākām pēc pašu iniciatīvas, lai kļūtu vēl spēcīgāki un varētu ar pētījuma palīdzību pierādīt tieši
šo apgalvojumu, ka faktiski nav nekādas atšķirības starp nejonizējošo un jonizējošo starojumu.
Arī mana filma „Atraitņu iela” to skaidri parāda.
Un to mēs tad varēsim ievietot arī jūsu platformā. Liels paldies par uzmanību.
Mobilā tālruņa un Wi-Fi starojums kaitē cilvēkiem, dzīvniekiem un videi. Mums ir vajadzīgas zonas bez starojuma!
ASZA.org