«Det finnes studier som påviser problemer eller potensielle problemer, og det finnes studier som ikke gir noen konklusjon.»
Men industrien bruker disse studiene som bevis på at mobiltelefoner er trygge. Det er vitenskapelig svindel!» (…)
Foreningen for mobilbransjen – har innkalt til en pressekonferanse og har uttalt:
Ikke vær bekymret, vi har tusenvis av studier som viser at det ikke er noe problem.
Og en av journalistene var så modig at han spurte: «Kan vi få se dem?» Men han hadde ingenting å vise frem. (…)
«Jeg kjenner også til forskere som virkelig har jobbet med dette, og som har sagt: Jeg vil aldri mer forske på
stråling fra mobiltelefoner, for hvis jeg kommer frem til at det er helseskadelig, vil lobbyen ødelegge meg.
Klaus Scheidsteger, forfatter og filmskaper, er også undersøkende journalist.
Han tilhørte den første årskullet på journalistikkstudiet ved Universitetet i Dortmund.
Etter å ha fullført den integrerte praksisperioden ved Westdeutscher Rundfunk i Köln, dro han til Frankrike for å jobbe
som frilansforfatter i fire år, og i 1982 produserte han sin første dokumentarfilm – et portrett av den engelske
forfatteren Anthony Burgess, som skrev «A Clockwork Orange».
Allerede på midten av 80-tallet grunnla han et TV-byrå i hjembyen sin, Essen, og produserte deretter, med eget kamera og
studioutstyr, nyheter, reportasjer og dokumentarer for de offentlige
kringkastingsselskapene ARD og ZDF, samt for RTL og Sat.1.
Senere kommer også den tysk-franske kulturkanalen ARTE til, som han leverer ferdige programmer til både direkte via
ARTE Strasbourg og i samproduksjon med ARTE-stasjoner som NDR, BR og MDR samt ZDF, med hovedvekt på portretter.
Og i 2006 ble hans første omfattende reportasje om mobiltelefoni publisert som en bestillingsproduksjon for den franske
statlige TV-kanalen FR2, med tittelen «Portables au Accusation».
Jeg ville oversette det som «mobiltelefoner i tiltalebenken» – kan man si det slik?
Den tyske koproduksjonspartneren MDR for ARD valgte da ganske enkelt å forkorte sitt bidrag uten å avtale det på forhånd.
Vi ser jo allerede hvor populært det er på de offentlige TV-kanalene, og det ble sendt raskt under tittelen
«Mobilkrigen», uten forhåndsvarsel i formiddagsprogrammet.
Den 50 minutter lange filmen ville imidlertid gi et virkelig dypt innblikk i den rettslige striden mellom
pasienter med hjernesvulst og hele mobilbransjen i USA.
Ti år senere kom den første kinofilmen med tittelen «Thank you for calling», og i 2018 ble
boken med samme tittel om dette temaet utgitt.
Og i mai 2024 ga han ut enda en film, «Das digitale Dilemma».
Filmen vakte stor oppsikt under forhåndsvisningen i EU-parlamentet i Brussel, og er nå tilgjengelig
på fire språk både på nettet og i utvalgte kinoer.
Klaus Scheidsteger er medinitiativtaker til mobilstudien ATHEM-3, som har vakt stor oppsikt i internasjonale vitenskapskretser
som grunnlag for ulike internasjonale rettssaker.
Og dere kan finne ut mer om ham på www.das-digitale-dilemma.de
Og som nestleder i MWGFD er jeg svært takknemlig for at vi, kjære Klaus, har fått deg med i MWGFD, og jeg gleder meg nå til
foredraget ditt med tittelen «Mellom bagatellisering, uvitenhet og bevisst feiltolkning –
mobilrelaterte temaer i mediene». Du har ordet.
Tusen takk. Ja, for meg er det også en stor ære å få være her hos dere.
Jeg synes virkelig arbeidet deres er fantastisk, og jeg mener at man ikke bør begrense seg til bare ett temaområde.
Jeg har riktignok jobbet meg inn her i over 20 år nå, og har blitt kjent med så mange flotte mennesker som også sitter her.
Og det er egentlig noe som motiverer meg, og som også er en av grunnene til at jeg fortsatt holder ut.
Med det i tankene vil jeg kanskje først si at jeg også har noen små videoelementer.
Da trenger jeg en slik fjernkontroll – den har Klaus fortsatt. Takk.
Og han hadde nylig snakket om en viss frustrasjon. Den dukket opp hos meg også av og til.
Men hvis vi går sammen, hvis vi bare innser at det er så mye som går galt og så mye som er feil, har vi kanskje en sjanse igjen.
Men foreløpig kan vi fremdeles ikke stole helt på de såkalte mainstream-mediene.
Men jeg har tillatt meg å fortelle litt ut fra mine egne erfaringer, slik at dere bedre kan forstå sammenhengene.
Vel, min aller første reise går til Amerika.
De eldre husker kanskje Larry King-showet.
Det var virkelig et talkshow som ble sendt over hele verden – det ble nemlig sendt i over 100 land.
Og i dag har det i mobilnettets historie allerede hendt at vi fra 1992 var så å si helt digitale – med GSM, altså
Global System for Mobile Communication, som det står for, var nettopp 2G og digitalt fra 1992.
Et år senere hadde Larry King en gjest i studio, og han sa:
Min kone har nå en hjernesvulst. Hun har alltid holdt mobiltelefonen mot øret.
Og nå skal jeg saksøke Motorola.
Motorola var den gang markedsleder, og i løpet av en uke – på grunn av denne medieartikkelen (noe som kanskje også kan
tyde på at de ikke er så ivrige etter å ta tak i dette temaet) – falt kursen på Motorola-aksjen med 10 prosent.
Det er selvfølgelig ekstreme tap.
Deretter innkalte Cellular Telephone Industry Association – bransjeorganisasjonen for hele mobilbransjen, som
den gang het CTIA – til en pressekonferanse i USA og sa:
Ikke vær bekymret, vi har tusenvis av studier som viser at det ikke er noe problem.
Og en av journalistene var så modig at han spurte: «Kan vi få se dem?»
Og da hadde han ingenting å tilby.
Men så, noen få uker senere, begynte så å si historien om dr. George Carlo.
Fordi denne mannen fikk i oppdrag å drive forskning i over seks år nettopp for å vise at det
egentlig ikke er noen problemer med mobilnettet.
Og denne dr. George Carlo har interessert meg spesielt fra et journalistisk synspunkt, fordi det viste seg at han nettopp i
løpet av sin arbeidsperiode på oppdrag fra industrien – med et forskningsbudsjett på 28,5 millioner – hadde
oppdaget noe som dessverre ikke var så behagelig for industrien.
Og det var også da det såkalte «Wargame Memo» ble til.
Det var på oppdrag fra Motorola at et lobby- og reklamebyrå ved navn Burson-Marsteller ga råd
om hvordan man skulle håndtere kritisk forskning.
Og der kommer man for eksempel inn på området med å diskreditere vitenskapen.
Dette er et mønster som vi også vil kunne gjenkjenne senere.
Carlo hadde to fagområder: For det første var han forsker, nærmere bestemt medisinsk forsker, og for det andre var han jurist.
Og det som virkelig fikk meg til å ønske å bli kjent med denne mannen personlig, var det faktum at han bak kulissene rådgir
advokatene som siden 2001 og frem til i dag har forsøkt å få pasienter med hjernesvulst til å gå den rettslige veien for å
oppnå det samme som vi en gang oppnådde med tobakk og asbest.
Jeg vil, om du vil, komme tilbake til denne reportasjen helt kort, fordi det første verket – det
journalistisk-filmiske verket – som Ronny så vennlig nevnte, faktisk fortsatt ble vist på France 2.
Og jeg kan fortelle dere at den dagen programmet ble sendt, i mai 2006, ringte de meg faktisk og sa:
På grunn av det juridiske presset må vi gjøre noen endringer.
Da må amerikanske mobiltelefoner stå i tiltalebenken …for – hos oss er jo alt i orden, så å si.
Så juristene har grepet inn.
Jeg nevnte også Motorola, så måtte det legges inn et «bleep» over firmanavnet, og til slutt måtte
det stå i rulleteksten at WHO har full kontroll.
Det er egentlig ingen problemer i det hele tatt.
Så det er altså slik man jobber, noe som til slutt førte til det – noe Ronny så vennlig hadde varslet på forhånd.
Faktisk var det meningen at ARD skulle være kanalen som sendte akkurat denne reportasjen.
Så det var egentlig et fantastisk samarbeid, i alle fall i begynnelsen.
Men så, det året – vi snakker nå om 2006 – kom rettighetene til Bundesligaen – sponset av T-Mobile – tilbake til ARD.
Og derfor kunne man altså ta opp slike svært kritiske områder, og jeg vil gjerne kort presentere noe som dr. George Carlo – som,
som sagt, også står under juridisk tilsyn og derfor ikke kan si hva som helst – kom med i
innlegget sitt, etter en kort introduksjon.
Jeg har laget noen korte videoklipp, for det kan kanskje gjøre det hele litt mer underholdende.
Mannen som fikk det attraktive forskningsoppdraget fra CTIA om å forske i seks år, møtte jeg for første gang
sommeren 2005, etter at Bob hadde satt oss i kontakt.
Dr. George Carlo, medisinsk forsker og jurist, grunnla Institute for Wireless Technology Research (WTA).
De bør bevise vitenskapelig at mobiltelefonene er ufarlige.
Men industrien hadde ansatt feil mann, en som fremdeles i dag avslører alt uten nåde.
«Det finnes studier som påviser problemer eller potensielle problemer, og det finnes studier som ikke gir noen resultater.»
Men industrien bruker disse studiene som bevis på at mobiltelefoner er trygge. Det er vitenskapelig svindel!»
Ja, det kan kanskje også være en grunn.
Han fikk i det minste si sin mening, så å si, og det ble ikke sensurert i Frankrike, men i Tyskland ble det det.
Så kom neste trinn, noe som var veldig interessant for meg å observere.
Det var den refleksstudien av professor Adlkofer som jeg nettopp nevnte.
Og da kastet Spiegel seg over saken, og som vi snart skal se, var det også en helt bestemt herre – som for øvrig
også kommer fra Bremen – som vi alle liker veldig godt.
Han er der nede, og så kom denne beskyldningen om at studiene var forfalsket av en assistent til
professoren – og da fikk saken en helt ny vinkling.
Så her ble det fortalt en slags kjærlighetshistorie om denne mannen fra Bremen, en professor Lerchl, som
senere også vil komme til å spille en viktig rolle.
Han er en av dem som i praksis fungerer som lobbyist og rett og slett ikke lever opp til sin vitenskapelige kompetanse.
Han er virkelig en helt spesiell person.
Vi finner da, om man vil, også dette Wargaming i samme sammenheng.
Det kommer alltid til syne når vitenskapen avdekker noe som kan utgjøre en fare for industrien.
Og i dette tilfellet ble denne studien, refleksstudien, deretter grundig gjennomgått.
Og jeg fant da en journalist som jobbet for «Profil» i Wien – det var så å si den lille utgaven av «Spiegel».
Og hun har nettopp kommet med et motargument.
Da har hun egentlig fått avdekket historien.
Og hele historien i kortform er etter min mening så tydelig nettopp fordi vi her ser sammenhengene, og hvordan manipulasjon
så enkelt kan skje gjennom løgner og feilinformasjon.
Og så har vi først journalisten.
«Jeg kjenner også til forskere som virkelig har jobbet med dette, og som har sagt: Jeg vil aldri mer forske på
stråling fra mobiltelefoner, for hvis jeg kommer frem til at det er helseskadelig, vil lobbyen ødelegge meg.»
Det er altså virkelig bekymringer blant forskerne, som rett og slett ikke vil ha noe med denne forskningen å gjøre lenger.
«Dette har nå blitt et hett tema, fordi de frykter at de ikke bare vil bli ødelagt faglig, men til
dels også personlig, slik man har opplevd det i Wien.»
Det er faktisk et tydelig mønster som kan skimtes helt siden Wargame-notatet fra 1994.
Alle forskere som oppdaget et problem med mikrobølgestrålingen fra våre mobiltelefoner og
smarttelefoner, fikk senere et problem selv.
Wargamings strategier er fortsatt aktuelle i dag.
Også i Wien sitter det igjen en ubehagelig ettersmak, selv om den som sto bak den påståtte forfalskningen nå er blitt
dømt i retten, og de vitenskapelige arbeidene til de wienerforskerne er blitt bekreftet internasjonalt.
«Forskningsskandalen i Wien var en reaksjon fra en – jeg kaller ham en lobbyist – fra Tyskland. Han kom med beskyldninger.»
Der har man først satt i gang en akademisk og deretter egentlig en svært dyptgående debatt, bare
for å svekke og fjerne visse forskningsresultater.
Syv år senere kan jeg med god samvittighet si at mannen ble dømt.
Det er grov ærekrenkelse. Det er ikke noe hold i beskyldningene.
Og til alle som fremdeles har en følelse av at noe har gått galt, kan man i dag si at alt er i orden.
Vi vil fortsette å følge opp disse dataene.
Vi har nettopp fullført oppfølgingsprosjektet, og har dermed kunnet bekrefte og
utdype funnene fra det første store prosjektet.
Det er ikke bare slik at det følsomme DNA-et brytes ned i enkelte celler.
I dag vet vi også hvorfor den går i stykker.
Vi kan beskrive den cellulære mekanismen som ligger til grunn for dette.
«Fra et vitenskapelig synspunkt er dette et viktig funn for å kunne fremstille sakens fakta på en troverdig måte.»
«Wargaming» i Østerrike betyr altså også ondsinnet tolkning og forvrengning av fakta, slik som her i
AUVA-studien ledet av professor Mosgöller, utført av industrilobbyorganisasjonen FMK fra Wien.
Mønsteret med bevisst feiltolkning blir ofte drevet til det ytterste, for eksempel når det publiseres «fake news»
i den østerrikske legeavisen «Ärztezeitung», som først ved nærmere ettersyn viser seg å være betalt reklame.
Men nå begynner det å bli trangt for mestrene i manipulasjon.
Det skulle man tro. Men selv om nettopp den personen som satte i gang denne såkalte forfalskningsskandalen, ble
avslørt og til slutt til og med dømt i retten, har *Der Spiegel* ikke funnet det nødvendig å oppklare saken.
Det kunne jo kanskje være et fint forslag.
Så det ble så å si ved denne dommen for forfalskning.
Og det som også er fatalt, og som jeg senere la merke til, er at i USA blir dette så å
si feid under teppet når det gjelder søksmål.
Så det var altså en forfalskning, selv om det er tull.
Og De har sett hvordan det foregår manipulasjon her.
Og dermed ble professor Lerchl igjen et tema.
Han hadde nemlig stilt opp i avstemningen i Det internasjonale kreftforskningsbyrået, altså IARC, som nettopp forsøkte å
avgjøre: Er bruk av mobiltelefon kreftfremkallende, ja eller nei?
Og det var da herr Lerchl hadde søkt på stillingen. Og med dette brevet fikk han avslag, fordi selv i underorganisasjonen til
Verdens helseorganisasjon var det på det tidspunktet et utvalg som mente at han hadde
gjort seg kjent mer som kritiker enn som forsker.
Og det var altså herr Lerchl selv som la ut dette avslagsbrevet til ham på internett.
Her er enda et eksempel på hvordan man kunne oppføre seg i en slik situasjon.
Men heller ikke dette temaet ble tatt opp i de vanlige mediene.
Da jeg så begynte å gjøre research til min første kinofilm, ble jeg stemplet som konspirasjonsteoretiker på
grunn av de tingene dere nettopp har sett deler av – disse uttalelsene og avsløringene.
Jeg har vært der i ti år, takket være en forsideartikkel i «Profil».
Greit. Da tar vi et annet eksempel: MOBI-Kids-studien om mobiltelefonbruk og hjernesvulster.
Der ble det igjen lagt frem en feiltolkning fra Forbundskontoret for strålevern som bagatelliserte saken.
Og forfatterne av denne såkalte MOBI-Kids-studien har ikke funnet noe som tyder på dette.
De sa: Det kan ikke være, og var ikke, målet med MOBI-Kids-studien å undersøke om mobilstråling kan forårsake hjernesvulster!
Og BFS har uttalt at bruk av mobiltelefoner ikke øker risikoen hos barn og ungdom.
Så man jobber altså også med dette dilemmaet.
I tillegg har jeg (...), og bak dette skjuler det seg nettopp den nevnte ICNIRP.
Og så finnes det en veldig fin såkalt ICNIRP-rapport, som vår kjære Klaus Buchner, som den gang fortsatt
var medlem av Europaparlamentet, var med på å utarbeide.
«Hovedkonklusjonen var at disse personene har forbindelser til industrien.»
At de altså ikke er uavhengige, og at de noen ganger – man må jo alltid oppgi om man har slike
forbindelser – at de noen ganger ikke har oppgitt dette.
«Det betyr altså at det var en oppdagelse av ting som gikk annerledes enn de skulle.»
ICNIRP er egentlig ikke til for å sikre helsebeskyttelse – noe de egentlig burde gjøre – men de
fastsetter grenseverdier som er tilpasset industriens behov.
Og det er nettopp et av problemene som også bidrar til frustrasjonen. Det hele fortsetter så.
Vi har nå også noen flotte oppdrag på internasjonalt plan.
Og disse viser nettopp også at de helsemessige forutsetningene som FCC og ICNIRP legger til grunn ved fastsettelsen av
grenseverdier for høyfrekvent stråling, på ingen måte motbeviser de vitenskapelige funnene om helserisikoene.
Og det er nettopp derfor de er i fare akkurat nå.
I USA er FCC og ICNIRP for tiden gjenstand for en rettssak.
Dette er prosesser som nå er i gang. Og det er bra.
Denne beklemmende situasjonen for forskning og vitenskap, som nettopp i stadig større grad avdekker helserisikoer, blir blant
annet brukt – for eksempel i forbindelse med teknologikonsekvensanalyser – noe som også kom til uttrykk i dag
– til å hevde det stikk motsatte gjennom et reklamebyrå og reklametiltak, Dere husker
kanskje dette, til å hevde akkurat det motsatte.
Nemlig å si: 5G er noe helt fantastisk, Tyskland snakker om det, vi trenger det alle sammen.
Og det er faktisk slik at for eksempel i mitt arbeid er det alltid slik at jeg oppsøker menneskene.
Den nettopp nevnte fru Belpoggi, en av de fremste kreftforskerne, fikk jeg besøke ved
Ramazzini-instituttet; hun var ansvarlig for STOA.
Og STOA-studien ble kritisert.
Og derfor mener jeg at det rett og slett også er et journalistisk budskap: Se på menneskene, ikke fra skrivebordet.
Hun bestilte i 2020 en konsekvensanalyse av 5G-teknologien, og resultatene av den såkalte STOA-rapporten er entydige.
Økt kreftrisiko og redusert sædkvalitet er de største bekymringene og har blant annet ført til krav om å stanse utbyggingen
og en ny informasjonspolitikk med tanke på forbrukerbeskyttelse.
Industrivennlige forskere forsøkte å sette spørsmålstegn ved kompetansen til lederen, dr. Fiorella
Belpoggi, som også var ansvarlig for STOA-rapporten.
«Jeg har jobbet med kreftforskning siden 1976.»
Og derfor mener jeg at jeg har lært mye i løpet av min yrkeskarriere.
Og jeg var forfatteren av STOA-rapporten.
Men i begynnelsen trodde jeg at jeg ville klare å utarbeide denne rapporten på egen hånd.
Da jeg fant mer enn 8 000 relevante artikler, bestemte jeg meg for å trekke inn kolleger også.
Og begge disse kollegene, dr. Sgargi og dr. Vornoli, har en mastergrad i biostatistikk.
«Og dermed var de fullt i stand til å velge ut studier og utarbeide dokumenter til min samlede vurdering.»
… å handle i menneskers interesse, søke dialog og fremstille også denne formen for
vitenskapelige funn, er en del av en markedsføringsstrategi.
Og det blir overhodet ikke tatt hensyn til.
Den blir rett og slett ødelagt, eller man prøver i hvert fall. Og ja, ingen besøker den.
Så det ser ut til at dagens presse ikke engang kommer på tanken om å oppsøke denne damen.
Det er veldig synd. Da sa vi: «Ok, kanskje det hjelper hvis vi gjennomfører vår egen undersøkelse.»
Og vi har nå satt i gang den ATHEM-3-studien som vi nettopp nevnte.
Og denne studien ble publisert allerede i 2024.
Og jeg tror at denne unge damen ved siden av meg har hatt en avgjørende rolle i at vi i det hele tatt har laget den.
Men det er jo nettopp det myndighetene egentlig burde gjøre.
Vi satte da dette i gang på eget initiativ for å stå enda sterkere og for å kunne bevise nettopp dette poenget
gjennom en studie, nemlig at det egentlig ikke er noen forskjell mellom ikke-ioniserende og ioniserende stråling.
Filmen min, *Die Witwenstraße*, viser dette også tydelig.
Og den kan vi da også legge ut på plattformen deres. Tusen takk for oppmerksomheten.
Stråling fra mobiltelefoner og Wi-Fi skader mennesker, dyr og miljøet. Vi trenger strålingsfrie soner!
ASZA.org