»Obstajajo študije, ki kažejo na težave ali potencialne težave; obstajajo pa tudi študije, ki ne prinašajo nobenih rezultatov.«
A industrija te študije uporablja kot dokaz, da so mobilni telefoni varni. To je znanstvena prevara!« (…)
Združenje mobilne industrije je sklicalo tiskovno konferenco in izjavilo:
Ne skrbite, imamo na tisoče študij, ki kažejo, da ni nobenega problema.
In eden od novinarjev je bil tako pogumen, da je rekel: »Ali jih lahko vidimo?« A potem ni imel ničesar za pokazati. (…)
»Poznam tudi raziskovalce, ki so se res ukvarjali s tem in so rekli: Nikoli več ne želim raziskovati sevanja
mobilnih telefonov, kajti če ugotovim, da je to škodljivo za zdravje, me bo lobistična skupina uničila. «
Klaus Scheidsteger, pisatelj in filmski ustvarjalec, je tudi preiskovalni novinar.
Bil je študent prvega letnika študijskega programa novinarstvo na Univerzi v Dortmundu.
Po končanem integriranem pripravništvu pri Westdeutscher Rundfunk v Kölnu se je za štiri leta preselil v Francijo kot samostojni
avtor in leta 1982 posnel svoj prvi dokumentarni film – portret angleškega pisatelja
Anthonyja Burgessa, avtorja romana »Uhrwerk Orange«.
Že sredi 80. let je v svojem rodnem mestu Essenu ustanovil televizijsko agencijo in nato z lastno kamero ter studijsko
opremo produciral novice, reportaže in dokumentarne oddaje za javne televizijske postaje ARD in ZDF ter tudi za RTL in Sat.1.
Kasneje se mu pridruži nemško-francoski kulturni kanal ARTE, kateremu dostavlja oddaje, pripravljene za predvajanje, tako
neposredno prek ARTE v Strasbourgu kot tudi v koprodukciji z ARTE-ovimi postajami, kot so NDR,
BR in MDR ter ZDF, v okviru rubrike »Portreti«.
Leta 2006 je izšla njegova prva obširna reportaža na temo mobilne telefonije, ki jo je v okviru naročila francoske državne
televizije FR2 posnel pod naslovom »Portables au Accusation«.
Jaz bi to prevedel kot »mobiteli na obtožni klopi«, ali se to tako reče?
Nemški koprodukcijski partner MDR za ARD je nato brez predhodnega dogovora preprosto skrajšal svoj prispevek.
Že vidimo, kako priljubljena je ta oddaja na javnih televizijah, kjer so jo pod naslovom »Vojna mobilnih
telefonov« na hitro predvajali v dopoldanskem programu, brez predhodnega napovedovanja.
50-minutni film pa bi ponudil resnično poglobljen vpogled v pravni spor bolnikov z možganskimi tumorji
proti celotni industriji mobilne telefonije v ZDA.
Deset let kasneje je izšel prvi kinematografski dokumentarni film z naslovom »Thank you for calling«, leta
2018 pa je izšla tudi knjiga z istim naslovom na to temo.
V maju 2024 je izdal še en film z naslovom »Digitalni dilema«.
Na predpremieri v Evropskem parlamentu v Bruslju je ta film vzbudil veliko zanimanje, zdaj pa je na voljo v
štirih jezikih na spletu in v izbranih kinematografih.
Klaus Scheidsteger je soustanovitelj študije o mobilni telefoniji ATHEM-3, ki je v mednarodnih znanstvenih
krogih povzročila pravi preplah, saj je služila kot podlaga za različne mednarodne tožbe.
Več o njem pa lahko izveste na spletni strani www.das-digitale-dilemma.de
Kot podpredsednik MWGFD sem več kot hvaležen, da smo te, dragi Klaus, pridobili za MWGFD, in se zdaj veselim tvojega predavanja
z naslovom »Med omalovaževanjem, nevednostjo in namerno napačno interpretacijo – teme o
mobilni telefoniji v medijih«. Beseda je tvoja.
Hvala lepa. Da, tudi zame je prav tako velika čast, da sem lahko tukaj z vami.
No, vaše delo se mi zdi res fantastično in menim, da se ne smemo omejiti le na eno tematsko področje.
Res je, da sem se v to vpeljal že pred več kot 20 leti in spoznal tako čudovite ljudi, ki sedijo tudi tukaj.
In to je pravzaprav tisto, kar me žene naprej in kar je tudi eden od razlogov, da še vedno vztrajam.
V tem smislu bi morda najprej lahko povedal, da imam tudi nekaj manjših video elementov.
Za to bi potreboval takšen daljinski upravljalnik, ki ga ima še vedno Klaus. Hvala.
In nazadnje je govoril o določeni frustraciji. Tudi pri meni se je ta občasno pojavila.
A če se združimo, če preprosto spoznamo, da se toliko stvari pokvari in da toliko stvari
poteka narobe, imamo morda spet priložnost.
Vendar pa se trenutno še vedno ne moremo zares zanašati na tako imenovane mainstream medije.
Vendar sem si dovolil, da na podlagi lastnih izkušenj na kratko poročam, da boste lažje razumeli te povezave.
No, moj popolnoma prvi izlet bo v Ameriko.
Morda se starejši še spominjajo oddaje »Larry King Show«.
To je bila resnično pogovorna oddaja, ki je obšla ves svet – predvajali so jo namreč v več kot 100 državah.
Danes pa se je v zgodovini mobilne telefonije že zgodilo, da smo bili od leta 1992 naprej že skoraj popolnoma digitalni – z GSM-om,
torej Global System for Mobile Communication, kar se skriva za tem, je bil pravzaprav 2G in od leta 1992 naprej digitalen.
Leto kasneje je Larry King gostil nekoga v studiu, ki je rekel:
Moja žena ima zdaj možganski tumor. Vedno je imela mobilni telefon prislonjen k ušesu.
In zdaj bom vložil tožbo proti Motoroli.
Motorola je bila takrat vodilna na trgu in v roku enega tedna se je zaradi tega medijskega prispevka – iz česar bi morda
lahko sklepali, da se tej temi ne lotevajo ravno z veseljem – vrednost delnic Motorole znižala za 10 odstotkov.
To so seveda izjemno velike izgube.
Nato je v Ameriki združenje mobilne telefonije, ki se je takrat imenovalo CTIA (Cellular Telephone Industry
Association), sklicalo tiskovno konferenco in izjavilo:
Ne skrbite, imamo na tisoče študij, ki kažejo, da ni nobenega problema.
In eden od novinarjev je bil tako pogumen, da je rekel: »Ali jih lahko vidimo?«
In takrat mu ni bilo ničesar ponuditi.
Nato pa se je, tako rekoč, nekaj tednov kasneje začela zgodba o dr. Georgeu Carlu.
Ker je ta moški nato dobil nalogo, da več kot šest let izvaja raziskave, da bi pravzaprav
dokazal, da v mobilni telefoniji sploh ni nobenih težav.
In ta dr. George Carlo me je z novinarskega vidika še posebej zanimal, ker se je izkazalo, da je prav v času svojega dela v
imenu industrije – opremljen s 28,5 milijona proračuna za raziskave – odkril nekaj,
kar za industrijo žal ni bilo ravno prijetno.
In takrat se je rodil tudi tako imenovani »Wargame Memo«.
To je storila lobistična in oglaševalska agencija Burson-Marsteller v imenu Motorole, ki je nato
podala navodila, kako naj se ravna s kritično znanostjo.
In tu se na primer dotikamo področja diskreditiranja znanosti.
To je vzorec, ki ga bomo tukaj lahko prepoznali tudi kasneje.
Carlo je imel dve strokovni področji: bil je znanstvenik, in sicer na področju medicine, in pravnik.
In tisto, kar me je še posebej spodbudilo, da sem tega človeka osebno spoznal, je bilo dejstvo, da v ozadju svetuje odvetnikom,
ki si od leta 2001 do danes prizadevajo, da bi bolnikom z možganskimi tumorji po sodni poti pomagali doseči
tisto, kar smo nekoč dosegli v primerih tobaka in azbesta.
Če želite, bi se rad še enkrat na kratko dotaknil te reportaže, saj je prvo delo – novinarsko-filmsko delo, ki ga je
prijazno omenil Ronny – dejansko še vedno potekalo na France 2.
In naj vam povem, da so me na dan oddaje, ki je bila predvajana maja 2006, še poklicali in mi rekli:
Zaradi pravnega pritiska moramo nekaj spremeniti.
Zato morajo biti ameriški mobilni telefoni na obtožni klopi … ker – pri nas je namreč vse v redu, nekako tako.
Torej so se vmešali pravniki.
Nato sem omenil tudi Motorolo, zato je bilo treba ime podjetja zamolčati, na koncu pa je moralo v
zaključnih napisih stati, da ima WHO vse pod nadzorom.
Torej, pravzaprav sploh ni nobenih težav.
Tako se torej dela, kar je na koncu pripeljalo do tega, kar je Ronny že prej prijazno napovedal.
Pravzaprav je bila ARD predvidena kot televizijska postaja, ki bi predvajala prav to reportažo.
No, najprej je šlo pravzaprav za čudovito sodelovanje.
Toda potem, v tistem letu – govorimo o letu 2006 – so se pravice za prenos nemške nogometne
Bundeslige – ki jih je sponzoriral T-Mobile – vrnile k ARD.
In prav zato je bilo mogoče obravnavati prav te kritične področja, in naj vam na kratko predstavim, kaj je v svojem
prispevku povedal dr. George Carlo – ki je, kot sem že omenil, pod pravnim nadzorom in zato ne more
kar tako govoriti karkoli –, po kratki predstavitvi.
Pripravil sem nekaj kratkih videoposnetkov, ker bo to morda malo popestrilo vzdušje.
Moškega, ki je od CTIA prejel privlačno raziskovalno naročilo za šestletno raziskovanje, sem
po posredovanju Boba prvič spoznal poleti 2005.
Dr. George Carlo, medicinski znanstvenik in pravnik, je ustanovil Inštitut za raziskave brezžičnih tehnologij (WTA).
Znanstveno bi morali dokazati, da so mobilni telefoni neškodljivi.
Vendar pa je industrija najela napačnega človeka, ki še danes brez obzira razkriva resnico.
»Obstajajo študije, ki kažejo na težave ali potencialne težave; obstajajo pa tudi študije, ki ne prinašajo nobenih rezultatov.«
»A industrija te študije uporablja kot dokaz, da so mobilni telefoni varni. To je znanstvena prevara!«
Da, morda je tudi to eden od razlogov.
Vsaj je lahko, tako rekoč, izrazil svoje mnenje, in to v Franciji ni bilo cenzurirano, v Nemčiji pa je bilo.
Nato je sledil naslednji korak, ki sem ga z zanimanjem opazoval.
To je bila prav tista študija o refleksih profesorja Adlkoferja, ki smo jo že omenili.
In takrat se je na to vrgel časopis »Der Spiegel« in, kot bomo takoj videli, je v tem imel prste tudi neki določen gospod, ki,
mimogrede, prav tako prihaja iz Bremna in ga vsi zelo cenimo.
On je tam spodaj, potem pa je prišla ta obtožba, da naj bi bile te študije ponarejene s strani asistentke
profesorja – in potem je dobila še takšno novo barvo.
Torej, tukaj je bila pripovedovana nekakšna ljubezenska zgodba o tem človeku iz Bremna,
profesorju Lerchlu, ki bo kasneje spet prišel do izraza.
To je eden izmed tistih, ki dejansko delujejo kot lobisti in preprosto ne izpolnjujejo svojih znanstvenih obveznosti.
Res je čisto posebna oseba.
Če hočete, lahko tudi to igro Wargaming uvrstimo v isti kontekst.
To pride do izraza vedno takrat, ko znanost odkrije nekaj, kar bi lahko predstavljalo nevarnost za industrijo.
In v tem primeru so to študijo, študijo refleksov, nato resnično sistematično preučili.
In potem sem za to našel novinarko pri reviji »Profil« v Dunaju, ki je bila, če tako rečem, nekakšen »mali Spiegel«.
In ona je temu pravkar ugovarjala.
To je pravzaprav pomenilo razkrivanje te zgodbe.
In po mojem mnenju je celotna zgodba v tej strnjeni obliki tako jasna prav zato, ker tu vidimo, kako
preprosto poteka manipulacija prek laži in dezinformacij.
In na začetku imamo torej novinarko.
»Poznam tudi raziskovalce, ki so se res ukvarjali s tem in so rekli: Nikoli več ne želim raziskovati sevanja
mobilnih telefonov, kajti če ugotovim, da je to škodljivo za zdravje, me bo lobistična skupina uničila.«
Torej med znanstveniki resnično obstajajo pomisleki, zaradi katerih se nekateri tej
raziskavi preprosto ne želijo več posvetiti.
To je zdaj postalo prava vroča tema, saj se bojijo, da jih bo to uničilo ne le znanstveno, ampak
deloma tudi osebno, tako kot se je to zgodilo v Dunaju.«
Dejansko je od objave memoranduma »Wargame« iz leta 1994 jasno prepoznaven vzorec.
Vsi znanstveniki, ki so odkrili problem v zvezi z mikrovalovnim sevanjem naših mobilnih telefonov in
pametnih telefonov, so nato sami naleteli na težave.
Strategije podjetja Wargaming so prisotne še danes.
Tudi v Dunaju ostaja grenak priokus, čeprav je bil pobudnik domnevne ponarejanja medtem sodno obsojen, znanstvena
dela dunajskih raziskovalcev pa so bila mednarodno potrjena.
»Dunajski raziskovalni škandal je bil odziv nekoga, ki ga imenujem lobist, iz Nemčije. Ta je izrekel obtožbe.«
Najprej so sprožili akademski spor, ki se je nato dejansko razvil v zelo globok spor, da bi določene
raziskovalne rezultate preprosto diskreditirali in izničili.
Sedem let kasneje lahko z mirno vestjo rečem, da je bil ta moški obsojen.
To je groba obrekovanja. Obtožbe so se izkazale za neutemeljene.
In vsem, ki so v globini duše še vedno ohranili občutek, da je nekaj šlo narobe, lahko danes rečemo, da je vse v redu.
Te podatke še naprej spremljamo.
Pravkar smo zaključili nadaljevalni projekt, tako da smo lahko potrdili in poglobili ugotovitve prvega velikega projekta.
Ne gre le za to, da se v nekaterih celicah poškoduje občutljiva DNK.
Danes vemo tudi, zakaj se zlomi.
Lahko opišemo celični mehanizem, ki stoji za tem.
»Z znanstvenega vidika je to pomembna ugotovitev, ki omogoča verodostojno predstavitev dejanskega stanja.«
Wargaming v Avstriji očitno pomeni tudi zlonamerno razlago in izkrivljanje dejstev, kot je to v primeru študije
AUVA, ki jo je vodil profesor Mosgöller, s strani industrijskega lobističnega združenja FMK iz Dunaja.
Shema namerne napačne interpretacije se pogosto pripelje do skrajnosti, na primer kadar se v avstrijskem časopisu
»Ärztezeitung« objavijo lažne novice, ki se šele ob natančnejšem pregledu izkažejo za plačano oglaševanje.
A za mojstre manipulacije se počasi začenja stiskati.
Tako bi se zdelo. A čeprav je bil prav tisti človek, ki je sprožil ta tako imenovani škandal v zvezi s
ponarejanjem, razkrinkan in nazadnje celo sodno obsojen, se revija Der Spiegel ni počutila dolžna pojasniti zadeve.
To bi morda lahko bil dober predlog.
Torej je, tako rekoč, ostalo pri tej obsodbi za ponarejanje.
In kar je prav tako usodno – to sem šele kasneje opazil – je, da se v Ameriki pri tožbah
to, tako rekoč, preprosto zamete pod preprogo.
No, to je bila torej ponaredek, čeprav je to neumnost.
In videli ste, kako se tu manipulira.
In v skladu s tem je bil torej spet v ospredju tudi ta gospod profesor Lerchl.
Ta se je namreč prijavil na glasovanje v Mednarodni agenciji za raziskave raka, torej IARC, ki je ravno
iskala odgovor na vprašanje: Ali uporaba mobilnega telefona spodbuja nastanek raka, da ali ne?
In prav tam se je gospod Lerchl prijavil. V tem pismu pa so mu zavrnili prošnjo, saj je tudi v podružnici Svetovne
zdravstvene organizacije takrat odbor menil, da si je ustvaril ime bolj kot kritik kot pa kot raziskovalec.
In gospod Lerchl je torej to pismo z zavrnitvijo objavil na internetu.
Še en primer, kako bi se v takšni situaciji lahko obnašali.
Toda tudi te teme se v običajnih medijih niso obravnavale.
Ko sem nato začel z raziskovanjem za svoj prvi celovečerni film, so me zaradi stvari, ki ste jih pravkar delno videli,
zaradi teh izjav in razkritij, uvrstili v krog zarotnikov.
No, jaz sem tam že deset let, zaradi naslovne zgodbe v reviji »Profil«.
V redu. Potem še en primer: študija MOBI-Kids o mobilnih telefonih in možganskih tumorjih.
Tudi v tem primeru je Zvezni urad za zaščito pred sevanjem ponovno podal napačno razlago, s katero je zadevo omilil.
Avtorji te tako imenovane študije »MOBI-Kids« pa tega niso ugotovili.
Rekli so: Cilj študije MOBI-Kids ni bil in ne more biti preučevanje povzročanja možganskih tumorjev z mobilno telefonijo!
In BFS je navedel, da uporaba mobilnih telefonov pri otrocih in mladostnikih ne povečuje tveganja.
Torej se v tem notranjem nasprotju tudi dela.
Poleg tega imam še (...), za tem se namreč skriva že omenjena ICNIRP.
In obstaja zelo lepo tako imenovano poročilo ICNIRP, pri katerem je sodeloval dragi Klaus
Buchner, takrat še kot poslanec Evropskega parlamenta.
»Glavna ugotovitev je bila, da imajo ti ljudje povezave z industrijo.«
Da torej niso neodvisni in da včasih – saj je treba vedno navesti, ali imaš takšne povezave – da včasih tega niso navedli.
»To torej pomeni, da je šlo za odkritje stvari, ki so potekale drugače, kot bi morale.«
ICNIRP dejansko ni ustanovljena zato, da bi zagotavljala varovanje zdravja – kar bi pravzaprav morala početi –, ampak
določa mejne vrednosti, ki so v skladu z interesi industrije.
In prav to je eden od vzrokov za frustracijo. Vse se nato nadaljuje.
Deloma imamo zdaj tudi odlične mednarodne provizije.
In prav te študije dokazujejo, da zdravstvene predpostavke, na katerih FCC in ICNIRP temeljita pri določanju mejnih
vrednosti za visokofrekvenčno sevanje, sploh ne ovržejo znanstvenih ugotovitev o tveganjih za zdravje.
In prav zato so trenutno v resnih težavah.
V Ameriki sta FCC in ICNIRP trenutno predmet obtožbe.
To so procesi, ki so se zdaj začeli. In to je dobro.
Ta obremenjujoča situacija v raziskavah in znanosti, ki pravzaprav vse bolj razkriva tveganja za zdravje, se nato med
drugim, na primer v okviru ocene vplivov tehnologije – kar je bilo danes že omenjeno –, izkorišča za to, da se
prek oglaševalske agencije in oglaševalskih ukrepov morda se tega še spominjate – trditi ravno nasprotno.
Namreč reči: 5G je nekaj res odličnega, v Nemčiji se o tem veliko govori, vsi to potrebujemo.
In dejansko je tako, da na primer moje delo vedno temelji na tem, da sam poiščem ljudi.
Gospa Belpoggi, ki sem jo pravkar omenil, je ena od vodilnih raziskovalk na področju raka; imel sem priložnost jo
obiskati v Inštitutu Ramazzini, kjer je bila odgovorna za STOA.
In študija STOA je bila tarča kritik.
In zato menim, da je to tudi z novinarskega vidika sporočilo: poglejte ljudi, ne pa samo s pisalne mize.
Leta 2020 je naročila oceno vplivov tehnologije 5G; rezultati tako imenovanega poročila STOA so nedvoumni.
Povečano tveganje za nastanek raka in poslabšana kakovost sperme vzbujata največjo zaskrbljenost in sta med drugim
privedla do poziva k ustavitvi širitve ter k novi informacijski politiki v smislu varstva potrošnikov.
Znanstveniki, naklonjeni industriji, so poskušali podvomiti v strokovnost vodje, dr. Fiorelle
Belpoggi, ki je bila odgovorna tudi za poročilo STOA.
»Na področju raziskav raka delam že od leta 1976.«
Zato menim, da sem se v svoji poklicni karieri veliko naučil.
In jaz sem bil avtor poročila STOA.
Vendar sem na začetku mislil, da bom to poročilo lahko pripravil sam.
Ko sem nato našel več kot 8.000 relevantnih del, sem se odločil, da vključim tudi kolege.
In oba kolega, dr. Sgargi in dr. Vornoli, imata magistrski naziv iz biostatistike.
»Zato so bili vsekakor sposobni izbrati študije in pripraviti dokumente za mojo skupno oceno.«
… ko se ravna v skladu z človeškimi vrednotami, išče dialog in predstavlja tudi to obliko znanstvenih
spoznanj, gre za izvajanje oglaševalske strategije.
In tega se sploh ne upošteva.
To se preprosto uniči ali pa se to poskuša storiti. In ja, nihče je ne obišče.
Očitno pa današnemu tisku sploh ne pride na misel, da bi to gospo obiskali.
Kar je res škoda. Takrat smo si rekli: »No, morda bi pomagalo, če bi sami izvedli raziskavo.«
In zdaj smo začeli izvajati študijo ATHEM-3, ki smo jo že prej omenili.
Ta študija je bila objavljena že leta 2024.
In mislim, da je ta mlada dama ob meni v veliki meri zaslužna za to, da smo to sploh naredili.
Ampak to je pravzaprav tisto, kar bi morale storiti oblasti.
To smo nato na lastno pobudo organizirali, da bi bili še močnejši in da bi lahko prav to trditev tudi z raziskavo
dokazali, namreč da med neionizirajočim in ionizirajočim sevanjem v resnici ni nobene razlike.
Tudi moj film »Die Witwenstraße« to jasno prikazuje.
In to bomo potem lahko objavili tudi na vaši platformi. Najlepša hvala za pozornost.
Sevanje mobilnih telefonov in brezžičnih omrežij škoduje ljudem, živalim in okolju. Potrebujemo območja brez sevanja!
ASZA.org