76násobné překročení limitu radioaktivity by způsobilo přesně stejné poškození genetického materiálu
jako tento relativně slabý vysílač v jedné vesnici.
Je třeba si uvědomit, co to znamená:
V případě radioaktivity platí z pochopitelných důvodů ochrana zdraví, takže je to zakázáno.
V mobilní telefonii je to povoleno.
Ale pokud tam je záření z mobilních telefonů, nejde jen o chvilku, ale trvá to delší dobu.
A pak si dokážete představit, co se stane.
Svaly, zejména ty kolem tepen, se stahují.
Nervové buňky přenášejí impulsy; pokud se jedná o nerv přenášející bolest, trpíte trvalou bolestí.
Tato chronická bolest může – bohužel to musím říct – dosáhnout takové míry, že v extrémních
případech ji lidé nedokázali snést a spáchali sebevraždu.
Děkuji za milé uvedení.
To je od tebe moc milé.
Dokonce i v populárně-vědeckém pořadu Bavorského rozhlasu zaznělo tvrzení: Mobilní telefony přece nemohou být škodlivé,
protože energie – míněna je kvantová energie, jak jsme slyšeli – je příliš nízká na to, aby rozložila chemické sloučeniny.
Takže to nemůže být škodlivé.
Promiňte, ale takové nesmysly u nás šíří dokonce i státní média. A to nejen Bavorský rozhlas.
Je třeba si uvědomit, že biologické účinky nejsou dány pouze chemickým složením, ale že určité látky a
proteiny jsou biologicky aktivní již díky svému fyzikálnímu tvaru a fyzikálním vlastnostem.
A pro fyziky mezi vámi: možná vás zaujme pojem „Van der Waalsovy síly“, jejichž energie se pohybuje přesně
v rozsahu mobilních frekvencí, o nichž zde hovoříme.
Ale i bez jakýchkoli znalostí fyziky lze pochopit, co se děje.
Podívejme se na jednu buňku.
Na obrázku je modrá kulička, buňka obklopená buněčnou membránou.
Tato buněčná membrána odděluje vnější prostor mimo buňku, který je většinou zaplněn kladně nabitými částicemi.
Zde jsem žlutými kuličkami znázornil ionty vápníku, ale nejde jen o vápník – jsou tu i draslík a řada dalších.
V buňce se nacházejí převážně záporné částice, např. chlor.
A stejně jako u „královských dětí“ se záporně nabité částice chtějí přiblížit k těm kladným a naopak, ale nemohou
se k sobě dostat, protože jim v tom brání buněčná membrána.
Ale buněčná membrána má otvory.
Otvory, které propouštějí vždy jen jeden druh částic.
Tyto červené tečky představují otvory, kterými prochází vápník.
Existují i jiné, které propouštějí draslík, další pro jiné látky atd., ale obvykle jsou tyto otvory ucpané.
Ucpávají je složité molekuly, proteiny, které právě brání iontům vápníku v tom, aby se tam dostaly.
Když se podíváme blíže na to, jak jsou tyto otvory ucpané, uvidíme, že se jedná o spirálovité částice.
A spirály si udržují svůj tvar díky tomu, že náboje nejsou rovnoměrně rozloženy, ale navzájem se přitahují.
A tak se spirála nemůže navinout.
Ale když na ni teď působíme zářením, spirála se dá do kmitání – pro fyziky jde o torzní kmitání.
A pak se může stát, že kmitání zesílí natolik, že nabité částice budou od sebe příliš daleko na to, aby se mohly
dostatečně přitahovat, což znamená, že se spirála rozpadne.
To je zde znázorněno.
V buněčné membráně, tedy v těchto vápníkových kanálech, to pak vypadá takto:
V takovém kanálu jsou spirály; nakreslil jsem tu jen dvě, ve skutečnosti jsou tam čtyři.
Pokud na ně dopadne záření, mohou se tyto spirály za určitých okolností, je-li záření dostatečně silné,
rozpadnout, ztratit svou tuhost a ionty vápníku, tedy kladně nabité částice vápníku, mohou proniknout dovnitř.
No, to samo o sobě není nic neobvyklého, protože když například napnete sval, do svalových buněk proudí vápník.
To znamená, že v svalových buňkách způsobuje vápník jejich stahování.
U nervových buněk vápník zajišťuje přenos nervového impulsu, takže v tomto ohledu není žádný problém.
Ale pokud tam je záření z mobilních telefonů, nejde jen o chvilku, ale trvá to delší dobu.
A pak si dokážete představit, co se stane.
Svaly, zejména ty kolem tepen, se stahují.
Nervové buňky přenášejí impulsy; pokud se jedná o nerv přenášející bolest, trpíte trvalou bolestí.
Tato chronická bolest může – bohužel to musím říct – dosáhnout takové intenzity, že v extrémních
případech ji lidé nedokázali snést a spáchali sebevraždu.
To je bohužel pravda, znám několik takových případů, je to strašné.
Dobře, co se stane teď, když vápník pronikne do buňky?
Poté nastane celá řada reakcí.
Tyto reakce – zde jsem znázornil pouze jeden z řetězců, existuje jich více.
Důležitý je koncový bod u modrých čtverců.
Zde vidíte, že se objevují volné radikály a oxidační stres.
A tento oxidační stres představuje velmi agresivní chemické sloučeniny, které mimo jiné napadají genetický materiál – DNA.
To bylo ostatně z hlediska konečného výsledku zkoumáno v mnoha pokusech již před mnoha a mnoha lety.
Myslím, že existuje daleko více než 100 vědeckých prací, které se tímto jevem zabývají.
A právě teď zažíváme další vrchol, kdy se v této oblasti neustále, téměř každý týden, objevují nové práce.
Nejznámější studií byla takzvaná „studie Reflex“, kterou zadala Evropská unie, která pak vyvolala odpovídající ohlas
ve veřejnosti a proti níž se postavilo průmyslové odvětví – s neuvěřitelnými pomluvami a ošklivými věcmi.
Na to se teď nebudeme zabývat, možná můj soused, pan Scheidsteger.
Dobře, tyto chemické reakce, jak jsem již řekl, vedou mimo jiné ke genetickým změnám a
tyto genetické změny mají dva možné výsledky.
Buď rakovina, nebo špatné geny pro příští generaci.
Podívejme se nejprve podrobněji na to, jak lze genetické poškození kvantifikovat.
Samozřejmě je možné u jednotlivých buněk provést analýzu DNA, aby se zjistilo, zda došlo k poškození.
V poslední době se nám podařilo něco, co lidé považovali za nemožné.
Jak víte, před buněčným dělením se genetický materiál uspořádá do chromozomů.
Pokud dojde k poškození DNA, tedy genetického materiálu, vzniknou i poškozené chromozomy.
Zvláště zajímavé jsou takzvané dizentrické chromozomy.
Používají se při měření radioaktivity k určení, jakou dávku radiace člověk obdržel.
Musíte vědět, že: Dizentrické chromozomy vznikají prakticky výhradně působením záření, nikoli chemickými
vlivy ani jinými vlivy prostředí, ale pouze zářením.
A proto je i soudně uznáno, že počet nebo četnost dicentrických chromozomů představuje
spolehlivý ukazatel radioaktivního ozáření.
My, tedy skupina, z níž je zde přítomno několik členů, jsme porovnali dvě vesnice.
V jedné vesnici stál vysílač mobilního signálu, ani ne nijak zvlášť výkonný, a v druhé žádný nebyl.
Jinak se obyvatelstvo nebo zkoumaná část populace podrobně srovnávala, stejně jako se to dělá v případě radioaktivity.
To znamená, že se chtěli přesně zaměřit na to, jaké měli lidé zdravotní anamnézy, jaké měli
stravovací návyky, a to až po konzumaci sýrů.
A právě vybral odpovídající počet lidí.
U lidí vystavených záření – jak již bylo řečeno, šlo o zcela běžný, nijak zvlášť silný vysílač mobilního signálu na střeše
domu v této vesnici – došlo k výskytu aneuploidních chromozomů, které by se objevily v případě radioaktivního
záření o intenzitě odpovídající 76 letům na hraniční hodnotě.
Nebo jinými slovy:
Vzhledem k tomu, že (radioaktivní) záření v prakticky velmi silné formě přetrvávalo pouze jeden rok – 76násobné překročení limitu
radioaktivity by způsobilo přesně stejné poškození genetického materiálu jako tento relativně slabý vysílač v jedné vesnici.
Je třeba si představit, co to znamená.
V případě radioaktivity platí z pochopitelných důvodů ochrana zdraví, takže je to zakázáno.
V mobilní síti je to povoleno.
Vraťme se ještě jednou k tomu, co to v praxi znamená?
Jedním z konečných výsledků je rakovina, o tom jsme už mluvili.
Existuje nespočet studií, které se zabývají rakovinou způsobenou mobilními telefony.
Vybral jsem zde jen několik nejdůležitějších, možná těch nejznámějších.
První studie pochází od Hardella, který se konkrétně zabýval tím, zda u lidí, kteří telefonují s mobilním telefonem u
ucha, dochází k častějšímu výskytu nádorů na mozku, či nikoli.
A zjistil, že:
Bylo zaznamenáno zvýšené množství nádorů na mozku, a to konkrétně na pravé straně, pokud telefonujete pravou
rukou, a na levé straně, pokud telefonujete levou rukou.
Druhý bod zde pochází z Národního toxikologického programu.
Jedná se rovněž o studii, kterou zadal stát, konkrétně vláda Spojených států amerických.
Ozařovalo se několik tisíc myší a potkanů a zjistilo se, že u některých z nich se v
důsledku radiace objevily určité druhy rakoviny.
Statisticky bezchybně a jednoznačně doloženo.
V těchto studiích se však pracovalo s relativně silným zářením.
Tak jsme si řekli: No, u nás je to záření přece mnohem slabší.
Proto paní Belpoggi provedla v Itálii stejná měření s úrovní záření mírně přesahující naši mezní
hodnotu i výrazně pod ní a dospěla ke stejnému výsledku.
To znamená, že i při hodnotách hluboko pod naší mezní hodnotou bylo u zvířat, zejména u potkanů, prokázáno, že dochází k
vzniku rakoviny – sice jen u určitých typů rakoviny, ale přesto.
A profesor Lin původně pracoval v odvětví mobilních komunikací.
Na základě těchto experimentů prohlásil: „Nyní je to nepochybně jasné: mobilní telefony způsobují rakovinu!“
To lze ověřit i v jiné studii, opět na základě oficiálních anglických údajů.
Ve Velké Británii se zde úřady liší...
Promiňte, na to jsem zapomněl, ještě jdeme k Belpoggimu:
Dávka, kterou lidé dostali, dokonce lineárně souvisí s pravděpodobností, že u zvířat došlo k rozvoji rakoviny.
Ale vraťme se k té britské studii – jedná se o údaje britského úřadu pro veřejné zdraví.
Zabývali se gliomy 4. stupně, tedy obzvláště agresivními mozkovými nádory, které jsou prakticky vždy smrtelné.
Rozlišují se podle jednotlivých oblastí mozku.
Zelená křivka znázorňuje většinu oblastí mozku, které se v průběhu let příliš nezměnily.
Červená křivka se vztahuje pouze na čelní lalok, který přechází do stran, a na boční laloky.
A od zavedení mobilních sítí tento počet prudce vzrostl.
Moje statistika bohužel končí poměrně brzy.
Je to kvůli mé lenosti, že jsem od té doby data dále neaktualizoval, ale pokračujeme dál.
Dobře, to byly případy rakoviny.
Dalo by se říct, že pokud někdo chce být vystaven elektromagnetickému záření, ačkoli se mu dá
alespoň částečně – ale opravdu jen částečně – vyhnout, pak si za to, že onemocní rakovinou, může sám.
Je to cynické, ale často vám to někdo vmetou do tváře.
Jedna věc, pro kterou rozhodně neexistuje omluva, je poškození příští generace.
Provedli jsme studii na 7 000 ozařovaných selat a přibližně 10 000 neozařovaných.
Přesně v tom měsíci, opravdu v tom měsíci, kdy začalo ozařování, začaly březí prasnice rodit poškozená selata.
Tady jsem jich pár zaznamenal.
To velmi připomíná případ „Conterganu“.
Je třeba si uvědomit, že u tohoto záření, jehož průměrná hodnota činila několik set mikrowattů na m², byla
maximální hodnota – dokonce i podle oficiálních měření – maximálně 1 200 mikrowattů na m².
Naše hranice je 10 milionů!
Ale právě kvůli tomuto slabému záření se u nich objevují tyto vrozené vady.
A když vezmu v úvahu jen ta, která jsou při porodu na první pohled viditelná – ne ta, která se týkají vnitřních orgánů, ale
ta, která jsou okamžitě patrná –, pak máme 1 % poškozených selat.
Musíte vědět, že z genetického hlediska jsou prasata člověku velmi podobná.
A to se netýká jen prasat, u skotu se vyskytují vrozené vady.
To znamená, že prochází říší zvířat.
To jsme pozorovali i u rostlin.
K tomu nemám žádné fotky.
Nyní vás prosím, abyste se zamysleli:
Mohli bychom mít mobilní sítě, které by vyžily s pouhým zlomkem současného záření.
Někdo z nás se ještě zmíní o tom, jak to v praxi funguje.
Současná metoda je levnější a přináší provozovatelům vyšší zisky.
Opravdu to chceme?
Znamená to snad, že riskujeme, že 1 % našich potomků bude mít viditelné poškození, jen aby to bylo levnější?
Nezapomeňte prosím, že se zde jedná pouze o viditelné škody.
U lidí se nerodí.
Je to zase smutné, když to říkám, ale je to tak – ty děti jsou potrateny.
V žádné statistice je nenajdete.
Ale chceme to vůbec?
Chceme to jen proto, aby to celé bylo levné?
Děkujeme za pozornost.