Radioaktivitātes robeļvērtības 76-kāršs pārsniegums radītu tieši tādu pašu ģenētisko kaitējumu
kā šis salīdzinoši vājš raidītājs kādā ciematā.
Ir jāiedomājas, ko tas nozīmē:
Radioaktivitātes gadījumā veselības aizsardzības apsvērumu dēļ tas ir aizliegts.
Mobilajā sakaru jomā tas ir atļauts.
Bet, ja ir mobilo sakaru starojums, tad tas nav tikai uz brīdi, bet gan ilgāku laiku.
Un tad jūs varat iedomāties, kas notiek.
Muskuļi, īpaši tie, kas atrodas ap artērijām, saspringst.
Nervu šūnas pārraida impulsus; ja tas ir sāpju nervs, jums rodas pastāvīgas sāpes.
Šīs ilgstošās sāpes var – diemžēl man tas jāatzīst – kļūt tik stipras, ka ārkārtējos gadījumos cilvēki
vairs nav to izturējuši un ir izdarījuši pašnāvību.
Paldies par laipno ievadu.
Tas ir ļoti jauki.
Pat Bavārijas radio zinātniskajā raidījumā tika apgalvots: mobilais sakaru tīkls nevar būt kaitīgs, jo
enerģija — domāta kvantu enerģija, kā mēs dzirdējām — ir pārāk niecīga, lai sadalītu ķīmiskos savienojumus.
Tātad tas nevar būt kaitīgs.
Atvainojiet, šādas muļķības pie mums izplata pat valsts mediji. Un ne tikai Bavārijas radio.
Būtu jāzina, ka bioloģiskā iedarbība neizriet tikai no ķīmiskajām īpašībām, bet ka noteiktas vielas un proteīni ir bioloģiski aktīvi
vienkārši savas fiziskās formas un fiziskās iedarbības dēļ.
Un fizikas interesentiem: varbūt jūsos ieinteresēs termins „Van der Vālsa spēki“, kuru enerģija atrodas
tieši tajā mobilo sakaru diapazonā, par kuru šeit ir runa.
Bet pat bez fizikas zināšanām var saprast, kas notiek.
Apskatīsim vienu šūnu.
Šeit attēlā redzama zila lodīte – šūna, ko apņem šūnu membrāna.
Šī šūnu membrāna atdala ārējo vidi ārpus šūnas, kurā galvenokārt atrodas pozitīvi lādētas daļiņas.
Šeit esmu attēlojis kalcija jonus ar mazām dzeltenām lodītēm, taču tie nav tikai
kalcija joni – ir arī kālija joni un daudzi citi.
Šūnā galvenokārt atrodas negatīvi lādiņi, piemēram, hlors.
Un tāpat kā „karaliskajiem bērniem“ – negatīvi lādētās daļiņas vēlas pievilkties pie pozitīvajām un otrādi, taču
tās nevar satikties, jo starp tām atrodas šūnu membrāna.
Bet šūnu membrānai taču ir caurumi.
Atveres, caur kurām var iziet tikai viena veida daļiņas.
Šeit sarkanās pīkstītes ir caurumi, caur kuriem izplūst kalcijs.
Ir arī tādi, kas caurlaida kāliju, citi – citas vielas utt., bet parasti šie caurumi ir aizsērējuši.
Aizsprostotas ar sarežģītām molekulām – proteīniem, kas tieši traucē kalcija joniem tur iekļūt.
Ja apskatās tuvāk, kā šie caurumi ir aizsērējuši, var redzēt, ka tie ir spirālveida daļiņas.
Un spirāles saglabā savu formu tādēļ, ka lādiņi nav vienmērīgi sadalīti, bet gan savstarpēji pievelkas.
Un tādējādi spirāle nevar attīstīties.
Bet, ja tagad to apstarosim, spirāle sāks svārstīties — fizikā to sauc par torsijas svārstībām.
Un tad var gadīties, ka svārstības kļūst tik spēcīgas, ka lādētās daļiņas atrodas pārāk tālu viena no
otras, lai vēl pietiekami pievilktos, t. i., spirāle izjūk.
Tas ir redzams šeit.
Šūnu membrānā, proti, šādos kalcija kanālos, tas izskatās šādi:
Šādā kanālā ir spirāles; es šeit esmu uzzīmējis tikai divas, bet patiesībā tās ir četras.
Ja starojums uz tām iedarbojas, tad atkarībā no apstākļiem, ja starojums ir pietiekami spēcīgs, šīs spirāles
izšķīst, zaudē stingrību, un kalcija joni, proti, pozitīvi lādētās kalcija daļiņas, var ieplūst.
Nu, tas pats par sevi nav nekas neparasts, jo, piemēram, ja jūs sasprindzināt muskuļu, tad muskuļu šūnās ieplūst kalcijs.
Tas nozīmē, ka muskuļu šūnās kalcijs izraisa to saraušanos.
Nervu šūnās kalcijs nodrošina nervu impulsa pārraidi, tādēļ šeit problēmu nav.
Bet, ja mobilo sakaru starojums ir klāt, tad tas nav tikai uz brīdi, bet gan ilgāku laiku.
Un tad jūs varat iedomāties, kas notiek.
Muskuļi, īpaši tie, kas atrodas ap artērijām, saspringst.
Nervu šūnas pārraida impulsus; ja tas ir sāpju nervs, jums rodas pastāvīgas sāpes.
Šīs ilgstošās sāpes var – diemžēl man tas jāatzīst – kļūt tik stipras, ka ārkārtējos gadījumos cilvēki
vairs nav to izturējuši un ir izdarījuši pašnāvību.
Diemžēl tā tas ir, es zinu vairākus šādus gadījumus, tas ir briesmīgi.
Labi, kas notiek tagad, kad kalcijs iekļūst šūnā?
Tad notiek vesela reakciju ķēde.
Šīs reakcijas – šeit esmu attēlojis tikai vienu no ķēdēm, bet to ir vairākas.
Svarīgs ir galapunkts pie zilajām kastēm.
Tad jūs redzat, ka rodas brīvie radikāli un oksidatīvais stresa.
Un šis oksidatīvais stresa faktors ir ļoti agresīvi ķīmiskie savienojumi, kas, cita starpā, bojā ģenētisko materiālu – DNS.
Starp citu, šis efekts jau pirms daudziem, daudziem gadiem ir ticis pētīts daudzos eksperimentos.
Es domāju, ka ir krietni vairāk nekā 100 zinātnisko darbu, kuros pētīts šis efekts.
Un pašlaik atkal ir aktīvs periods, jo gandrīz katru nedēļu parādās jauni darbi šajā jomā.
Pazīstamākais pētījums bija tā saucamais „Reflex pētījums“, ko pasūtīja ES, kas izraisīja atbilstošu sabiedrības
rezonansi un pret kuru nozare vērās ar neticamiem apmelojošiem izteikumiem un citām ļaunām darbībām.
Par to mēs tagad nerunāsim, varbūt mans kaimiņš, kungs Šeidštegers.
Jā, šīs ķīmiskās reakcijas, kā jau teicu, cita starpā izraisa ģenētiskas izmaiņas, un šīm izmaiņām ir divi iznākumi.
Vai nu vēzis, vai slikta iedzimtība nākamajai paaudzei.
Vispirms aplūkosim sīkāk, kā var kvantificēt iedzimtus bojājumus.
Protams, var izpētīt atsevišķu šūnu DNS, lai novērtētu bojājumus.
Pēdējā laikā mums ir izdevies kaut kas, ko cilvēki neuzskatīja par iespējamu.
Kā jūs zināt, pirms šūnu dalīšanās ģenētiskais materiāls sakārtojas hromosomās.
Ja DNS, ģenētiskais materiāls, ir bojāts, rodas arī bojāti hromosomi.
Un šeit ir viens īpaši interesants veids – tā saucamās dizentriskās hromosomas.
Tos izmanto radioaktivitātes pētījumos, lai noteiktu, kādu radioaktīvo devu cilvēks ir saņēmis.
Jums jāzina šāds fakts: dizentriskās hromosomas rodas praktiski tikai starojuma ietekmē, nevis ķīmisko vielu vai
citu vides faktoru ietekmē, bet tikai starojuma ietekmē.
Tāpēc tiesā ir atzīts, ka dizentrisko hromosomu skaits vai biežums ir uzticams radioaktīvās apstarojuma rādītājs.
Mēs, proti, grupa, kurā ir vairāki no mums, esam salīdzinājuši divus ciematus.
Vienā ciematā bija mobilo sakaru tornis, kas pat nebija īpaši augsts, bet otrā tā vispār nebija.
Pārējā gadījumā tika veikts rūpīgs iedzīvotāju vai pētāmās iedzīvotāju grupas salīdzinājums,
tieši tāpat kā to dara radioaktivitātes gadījumā.
Citiem vārdiem sakot, cilvēki – viņu iepriekšējās veselības problēmas, ēšanas paradumi, pat
siera patēriņš – bija vēlme būt pilnīgi precīziem.
Un viņš vienkārši ir atlasījis atbilstošu skaitu cilvēku.
Cilvēkiem, kas tika pakļauti starojumam – kā jau minēts, pavisam parasts, ne īpaši jaudīgs mobilo sakaru raidītājs uz mājas jumta
ciematā –, tas izraisīja dicentriskas hromosomas, kas veidotos, ja tas būtu radioaktīvais
starojums, kas 76 gadu laikā sasniegtu robežvērtību.
Vai, citiem vārdiem sakot:
Tā kā (radioaktīvais) starojums praktiski ļoti intensīvā veidā bija novērojams tikai vienu gadu – 76 reizes pārsniedzot
radioaktivitātes robežvērtību –, tas radītu tieši tādu pašu ģenētisko bojājumu kā šis salīdzinoši vājš raidītājs ciematā.
Ir jāiedomājas, ko tas nozīmē.
Radioaktīvās vielas gadījumā veselības aizsardzības apsvērumu dēļ tas ir aizliegts.
Mobilajā sakaru jomā tas ir atļauts.
Tagad atgriezīsimies pie sākuma – ko tas praktiski nozīmē?
Viens no galarezultātiem ir vēzis, par to mēs jau runājām.
Ir neskaitāmi pētījumi, kuros tiek izpētīta mobilo sakaru ietekme uz vēzi.
Esmu šeit izvēlējies tikai dažus būtiskākos, varbūt visvairāk pazīstamos.
Pirmais pētījums ir Hardella veiktais, kurš īpaši pētīja, vai cilvēkiem, kuri runā pa mobilo tālruni, to
turot pie auss, biežāk rodas smadzeņu audzēji vai nē?
Un viņš ir noskaidrojis:
Ir novērots palielināts smadzeņu audzēju skaits, un, ja zvanāt ar labo roku, tie parādās labajā
pusē, bet, ja zvanāt ar kreiso roku, – kreisajā pusē.
Otrais punkts šeit no Nacionālās toksikoloģijas programmas.
Arī šis pētījums ir veikts pēc ASV valdības pasūtījuma.
Tika apstaroti vairāki tūkstoši peles un žurku, un tika konstatēts, ka noteikti vēža
veidi ir radušies radioaktīvā starojuma ietekmē.
Statistiski nevainojami un precīzi pamatots.
Tomēr šajos pētījumos tika izmantots salīdzinoši spēcīgs starojums.
Tad mēs teicām: „Nu, pie mums starojums taču ir daudz vājāks.”
Tāpēc Belpoggi kundze Itālijā veica tos pašus pētījumus, izmantojot starojumu, kas nedaudz pārsniedza
mūsu robežvērtību, kā arī bija ievērojami zemāks par to, un nonāca pie tā paša secinājuma.
Tas nozīmē, ka pat daudz zemāk par mūsu robežvērtību dzīvniekiem, īpaši žurkām, ir pierādīts, ka
rodas vēzis – gan tikai noteikti vēža veidi, bet tomēr.
Turklāt profesors Lin sākotnēji strādāja mobilo sakaru nozarē.
Pamatojoties uz šiem eksperimentiem, viņš teica: „Tagad tas ir neapšaubāmi skaidrs: mobilais sakaru tīkls izraisa vēzi!“
To var apskatīt arī citā pētījumā, kurā atkal izmantoti oficiāli dati angļu valodā.
Lielbritānijā šajā jomā iestādes atšķiras...
Atvainojiet, to es biju aizmirsu, mēs vēl dodamies uz Belpoggi:
Devas, ko cilvēki saņēma, pat ir lineārā korelācijā ar varbūtību, ka dzīvniekiem ir attīstījies vēzis.
Bet tagad atgriezīsimies pie pētījuma, kas veikts Anglijā; šie ir Anglijas Veselības aģentūras dati.
Viņi pētīja 4. pakāpes gliomas, proti, īpaši agresīvus smadzeņu audzējus, kas praktiski vienmēr ir letāli.
Tās iedala atbilstoši dažādām smadzeņu zonām.
Zaļajā līknē attēlotas lielākā daļa smadzeņu reģionu, kas gadu gaitā nav īpaši mainījušies.
Sarkanā līkne attiecas tikai uz priekšējo daivu, kas pāriet uz sāniem, un uz sānu daivām.
Un kopš mobilo sakaru ieviešanas šis skaitlis ir strauji pieaudzis.
Diemžēl mana statistika beidzas jau salīdzinoši agri.
Tas ir mans slinkums, ka kopš tā laika es vairs neesmu turpinājis datu apstrādi, bet darbs turpinās.
Labi, tie bija vēža saslimšanas gadījumi.
Tagad varētu teikt, ka, ja kāds vēlas pakļauties radiācijas iedarbībai, kaut arī to var vismaz daļēji – bet tikai
daļēji – novērst, tad viņš pats ir vainīgs, ja saslimst ar vēzi.
Tas ir ciniski, bet to bieži vien mums met virsū.
Viena lieta, par ko noteikti nevar atrast attaisnojumu, ir kaitējums nākamajai paaudzei.
Mēs veicām pētījumu, kurā iesaistījām 7 000 apstarotus sivēnus un aptuveni 10 000 neapstarotus sivēnus.
Tieši tajā mēnesī, tiešām tajā mēnesī, kad sākās starojums, grūsnās cūkas sāka dzemdēt bojātus sivēnus.
Šeit esmu ierakstījis dažus.
Tas ļoti atgādina „Contergan“.
Jāzina, ka šī starojuma intensitāte bija vidēji apmēram 100 mikrovati uz m², bet maksimālā intensitāte,
kas tika oficiāli izmērīta, bija 1200 mikrovati uz m².
Mūsu robežvērtība ir 10 miljoni!
Bet tieši šāda vājā starojuma dēļ viņiem rodas šie defekti.
Un ja ņemam vērā tikai tos bojājumus, kas ir redzami jau dzimšanas brīdī, nevis iekšējo orgānu bojājumus, bet gan
tos, kas ir redzami uzreiz, tad mums ir 1 % bojātu sivēnu.
Jums jāzina, ka ģenētiski cūkas ir ļoti līdzīgas cilvēkiem.
Un tas attiecas ne tikai uz cūkām – arī liellopiem novērojam iedzimtus defektus.
Tas nozīmē, ka tas attiecas uz visu dzīvnieku valsti.
To esam novērojuši arī augu gadījumā.
Man šeit nav attēlu par to.
Tagad lūdzu jūs padomāt:
Mums varētu būt mobilo sakaru tīkls, kas darbojas ar daudz mazāku starojuma daudzumu.
Vai kāds no mums varētu paskaidrot, kā tas praktiski notiek?
Pašreizējā metode ir lētāka un nodrošina lielāku peļņu operatoriem.
Vai mēs to patiešām gribam?
Tas nozīmē, ka mēs riskējam, ka 1 % mūsu pēcnācēju būs redzami defekti, tikai tāpēc, lai tas izmaksātu lētāk?
Lūdzu, ņemiet vērā, ka šeit ir runa tikai par redzamajiem bojājumiem.
Tie cilvēkiem neparādās.
Atkal ir skumji to teikt, bet tā ir – šos bērnus aborts.
Jūs tos neatradīsiet nevienā statistikā.
Bet vai mēs to gribam?
Vai mēs to gribam tikai tāpēc, lai viss iznāktu lēti?
Paldies par uzmanību.