En 76 ganger høyere radioaktivitet enn grenseverdien ville forårsake nøyaktig samme skade på
arveanlegget som denne relativt svake senderen i en landsby.
Man må tenke seg hva det innebærer:
Når det gjelder radioaktivitet, finnes det av gode grunner helsevernsbestemmelser, og dette er forbudt.
Det er tillatt innen mobilkommunikasjon.
Men når det er stråling fra mobiltelefoner, er det jo ikke bare et øyeblikk, men det pågår over lengre tid.
Og så kan du tenke deg hva som skjer.
Musklene, spesielt rundt arteriene, trekker seg sammen.
Nervecellene videreformidler impulser, og hvis det dreier seg om en smertenerve, vil du oppleve vedvarende smerter.
Denne vedvarende smerten kan – dessverre må jeg si det – bli så uutholdelig at det i ekstreme tilfeller har hendt
at folk ikke har orket det lenger og har begått selvmord.
Tusen takk for den hyggelige introduksjonen.
Det er veldig hyggelig.
Selv i et vitenskapsprogram på Bayrischer Rundfunk ble det hevdet: Mobilstråling kan jo umulig være skadelig, for
energien – det vil si kvanteenergien, som vi har hørt – er altfor svak til å bryte ned kjemiske forbindelser.
Så det kan ikke være skadelig.
Unnskyld, men slikt tull spres hos oss til og med av statlige medier. Og ikke bare av Bayrischer Rundfunk.
Man bør jo vite at biologiske effekter ikke bare skyldes kjemiske prosesser, men at visse stoffer og
proteiner – utelukkende på grunn av sin fysiske form og fysiske virkning – er biologisk aktive.
Og til fysikerne blant dere: Kanskje er begrepet «Van der Waals-krefter» interessant, ettersom energien
til disse ligger akkurat i det frekvensområdet for mobilkommunikasjon som vi snakker om her.
Men selv uten noen fysikkunnskaper kan man forstå hva som skjer.
La oss se på en celle.
Det vi ser her på bildet er en blå kule, en celle omgitt av en cellemembran.
Denne cellemembranen skiller det ytre området utenfor cellen, som for det meste består av positivt ladede partikler.
Her har jeg markert kalsiumioner med små gule kuler, men det er ikke bare kalsium – det er også kalium og en rekke andre.
I cellen finnes det hovedsakelig negative partikler, f.eks. klor.
Og akkurat som hos «Königskinder», vil de negativt ladede partiklene tiltrekkes av de positive og omvendt, men de kan
ikke komme nær hverandre fordi cellemembranen står i veien.
Men cellemembranen har jo hull.
Hull som bare slipper gjennom én type partikler.
De røde prikkene her er hull som slipper gjennom kalsium.
Det finnes andre som slipper gjennom kalium, og igjen andre for andre stoffer osv., men vanligvis er disse porene tilstoppet.
Tett av kompliserte molekyler, proteiner, som hindrer kalsiumionene i å trenge inn der.
Hvis man ser nærmere på hvordan disse hullene er tilstoppet, ser man at det er spiralformede partikler.
Og spiralene holdes i form fordi ladningene ikke er jevnt fordelt, men tiltrekker hverandre.
Og dermed kan spiralen ikke vikle seg opp.
Men hvis vi nå utsettes for stråling, begynner spiralen å svinge – for fysikere: i torsjonssvingninger.
Og da kan det hende at svingningen blir så sterk at de ladede partiklene kommer for langt fra hverandre til
å kunne tiltrekke seg hverandre i tilstrekkelig grad, det vil si at spiralen brytes opp.
Dette vises her.
I cellemembranen, altså i slike kalsiumkanaler, ser det da slik ut:
I en slik kanal er det spiraler; jeg har bare tegnet to her, men i virkeligheten er det fire.
Når strålingen treffer dem, kan disse spiralene under visse omstendigheter, dersom strålingen er sterk nok,
brytes ned, miste sin stivhet, og kalsiumionene – de positivt ladede kalsiumpartiklene – kan strømme inn.
Vel, det er i seg selv ikke noe uvanlig, for når du for eksempel spenner en muskel, strømmer det kalsium inn i muskelcellene.
Det vil si at kalsium får muskelcellene til å trekke seg sammen.
I nerveceller sørger kalsiumet for at nerveimpulsen videreformidles, så det er ikke noe problem.
Men når det er stråling fra mobiltelefoner, er det jo ikke bare et øyeblikk, men det pågår over lengre tid.
Og så kan du tenke deg hva som skjer.
Musklene, spesielt rundt arteriene, trekker seg sammen.
Nervecellene videreformidler impulser, og hvis det er en smertenerve, vil du oppleve vedvarende smerter.
Denne vedvarende smerten kan – dessverre må jeg si det – bli så uutholdelig at det i ekstreme tilfeller har hendt
at folk ikke har orket det lenger og har begått selvmord.
Det er dessverre slik, jeg kjenner til flere slike tilfeller, det er forferdelig.
Ok, hva skjer nå når kalsiumet trenger inn i cellen?
Da utløses en hel rekke reaksjoner.
Disse reaksjonene – her har jeg bare vist én av kjeden, men det finnes flere.
Det viktige er endepunktet ved de blå boksene.
Da ser man at frie radikaler og oksidativt stress oppstår.
Og dette oksidative stresset består av svært aggressive kjemiske forbindelser som blant annet angriper arvestoffet – DNA-et.
Dette er for øvrig, når det gjelder det endelige resultatet, blitt undersøkt i svært
mange forsøk allerede for mange, mange år siden.
Jeg tror det finnes langt over 100 vitenskapelige artikler som undersøker denne effekten.
Og akkurat nå er det igjen en høykonjunktur, og det kommer stadig, nesten hver uke, nye arbeider om dette området.
Den mest kjente studien var den såkalte «Reflex-studien», som ble bestilt av EU, og som deretter vakte stor
oppmerksomhet i offentligheten og ble møtt med motstand fra industrien – med utrolige bakvaskelser og grusomme påstander.
Det skal vi ikke gå nærmere inn på nå, kanskje naboen min, herr Scheidsteger.
Ja, disse kjemiske reaksjonene fører, som sagt, blant annet til genetiske forandringer, og
disse genetiske forandringene har to utfall.
Enten kreft eller dårlige gener til neste generasjon.
La oss først se nærmere på hvordan man kan kvantifisere arvelige skader.
Man kan selvfølgelig undersøke DNA-et i de enkelte cellene for å se på skadene.
Vi har nylig klart å oppnå noe som folk ikke trodde var mulig.
Som dere vet, organiserer arvemassen seg i kromosomer før celledelingen.
Hvis DNA-et, arvemassen, blir skadet, oppstår det også skadede kromosomer.
Og det er en type som er spesielt interessant, nemlig de såkalte disentriske kromosomene.
Disse brukes i undersøkelser av radioaktivitet for å fastslå hvilken radioaktiv dose personen har fått.
Det er viktig å vite at disentriske kromosomer praktisk talt kun oppstår som følge av stråling, ikke på grunn
av kjemiske påvirkninger eller andre miljøfaktorer, men utelukkende på grunn av stråling.
Og derfor er det også rettslig anerkjent at antallet eller hyppigheten av disentriske
kromosomer er et pålitelig mål på radioaktiv bestråling.
Vi, det vil si en gruppe hvor flere av oss er til stede her, har sammenlignet to landsbyer.
I den ene landsbyen sto det en mobilmast, ikke engang spesielt høy, mens det ikke var noen i den andre.
Ellers ble befolkningen eller den undersøkte delen av befolkningen sammenlignet nøye, akkurat
slik man gjør det når det gjelder radioaktivitet.
Det vil si at man ønsket å være helt nøyaktig når det gjaldt folks tidligere
sykehistorie, spisevaner og til og med inntaket av ost.
Og han har nettopp plukket ut et tilsvarende antall personer.
Hos de utsatte personene – som nevnt, en helt vanlig, ikke spesielt kraftig mobilmast på taket av et hus i landsbyen
– har dette forårsaket kromosomavvik som ville oppstått ved radioaktiv stråling på grenseverdien for en 76-åring.
Eller med andre ord:
Selv om den (radioaktive) strålingen praktisk talt bare var til stede i svært sterk form i ett år – ville en overskridelse av
grenseverdien for radioaktivitet på 76 ganger forårsake nøyaktig samme skade på arveanleggene
som denne relativt svake senderen i en landsby.
Man må tenke seg hva det innebærer.
Når det gjelder radioaktivitet, er det av gode grunner innført helsebeskyttelsestiltak, og dette er forbudt.
Det er tillatt innen mobilkommunikasjon.
La oss gå tilbake til det: hva betyr det i praksis?
Den ene enden er kreft, det har vi allerede snakket om.
Det finnes utallige studier som undersøker kreft forårsaket av mobilstråling.
Jeg har bare plukket ut noen få av de viktigste – kanskje de mest kjente.
Den første er fra Hardell, som har undersøkt spesielt om det forekommer flere hjernesvulster hos personer som
snakker i mobiltelefonen med den mot øret – eller ikke?
Og han har funnet ut:
Det er en økning i antall hjernesvulster, og nemlig slik at hvis man snakker i telefonen med høyre hånd, oppstår
de på høyre side, og hvis man snakker i telefonen med venstre hånd, oppstår de på venstre side.
Det andre punktet her fra National Toxicology Program.
Det er også en studie som er bestilt av den amerikanske staten.
Man har bestrålt flere tusen mus og rotter og funnet ut at visse kreftformer skyldes radiobølger.
Statistisk sett fullstendig og korrekt dokumentert.
I disse studiene har man brukt relativt sterk stråling.
Da sa vi: «Vel, hos oss er jo strålingen mye svakere.»
Derfor har fru Belpoggi gjennomført de samme undersøkelsene i Italia, både med stråling som ligger litt
over vår grenseverdi og langt under vår grenseverdi, og hun har kommet til samme konklusjon.
Det vil si at det er påvist at det oppstår kreft hos dyr, spesielt hos rotter, selv langt under vår
grenseverdi – riktignok bare visse krefttyper, men likevel.
Og professor Lin jobbet opprinnelig i mobilbransjen.
På bakgrunn av disse forsøkene sa han: «Nå står det utvilsomt fast: Mobilbruk forårsaker kreft!»
Dette kan man se nærmere på i en annen studie, også her med offisielle engelske data.
I Storbritannia er det forskjeller mellom de ulike myndighetene...
Unnskyld, det glemte jeg å nevne: Vi skal innom Belpoggi:
Dosen som dyrene har fått, har til og med en lineær sammenheng med sannsynligheten for at de har fått kreft.
Men la oss gå tilbake til den engelske studien; dette er data fra det engelske helsedepartementet.
De har undersøkt grad 4-gliomer, altså spesielt aggressive hjernesvulster – svulster som praktisk talt alltid er dødelige.
Man har skilt mellom dem ut fra de ulike hjerneregionene.
Den grønne kurven viser de fleste hjerneområdene som ikke har endret seg nevneverdig gjennom årene.
Den røde kurven viser kun frontallappen, som strekker seg ut til siden og omfatter side-lappen.
Og siden mobiltelefonen ble introdusert, har antallet økt raskt.
Dessverre slutter statistikken min ganske tidlig.
Det skyldes min egen latskap at jeg ikke har oppdatert dataene siden den gang, men vi fortsetter.
Ja, det var krefttilfellene.
Man kan jo si at hvis noen ønsker å utsette seg for stråling – og man kan jo i det minste unngå en del av den, men
bare en del – så er det deres egen skyld hvis de får kreft.
Det er kynisk, men det er noe man ofte får høre.
Det man absolutt ikke kan finne noen unnskyldning for, er skaden som påføres neste generasjon.
Vi har gjennomført en studie med 7 000 bestrålte smågris og rundt 10 000 ikke-bestrålte.
Akkurat den måneden, ja, akkurat den måneden da bestrålingen startet, begynte de drektige purkene å føde skadede smågris.
Her har jeg tatt opp noen.
Det minner veldig om «Contergan».
Det er viktig å vite at denne strålingen, som i gjennomsnitt lå på noen hundre mikrowatt per m², hadde en maksimalverdi på
1 200 mikrowatt per m², noe som til og med er offisielt målt.
Vår grense ligger på 10 millioner!
Men med denne svake strålingen får de disse misdannelsene.
Og hvis jeg bare tar med de som er synlige ved fødselen – ikke de som gjelder indre organer, men de som er
umiddelbart synlige – så har vi 1 % skadede smågris.
Du må vite at grisene genetisk sett ligner veldig på mennesker.
Og dette gjelder ikke bare svin; hos storfe ser vi misdannelser.
Det vil si at den strekker seg gjennom hele dyreriket.
Vi har også observert dette hos planter.
Jeg har ingen bilder av dette her.
Nå ber jeg dere tenke over følgende:
Vi kunne ha et mobilnettverk som bruker bare en brøkdel av strålingen.
Er det noen av oss som kan forklare hvordan dette fungerer i praksis?
Den nåværende metoden er billigere og gir større fortjeneste for operatørene.
Er det virkelig det vi ønsker?
Det vil si at vi risikerer at 1 % av våre etterkommere får synlige skader, bare for at det skal bli billigere?
Husk at dette kun gjelder synlige skader.
De blir ikke født hos mennesker.
Det er trist å si det, men det er slik det er: disse barna blir abortert.
Du finner dem ikke i noen statistikk.
Men er det det vi ønsker?
Er det virkelig det vi ønsker, bare for at det skal bli billig?
Tusen takk for oppmerksomheten.