O depășire de 76 de ori a limitei de radioactivitate ar provoca exact aceleași leziuni genetice
ca și acest emițător relativ slab dintr-un sat.
Trebuie să ne imaginăm ce înseamnă asta:
În cazul radioactivității, din motive întemeiate, se aplică normele de protecție a sănătății, iar acest lucru este interzis.
În cazul telefoniei mobile, acest lucru este permis.
Dar dacă există radiații de la telefoanele mobile, atunci nu este vorba doar de o clipă, ci de o perioadă mai lungă de timp.
Și atunci vă puteți imagina ce se întâmplă.
Mușchii, în special cei din jurul arterelor, se contractă.
Celulele nervoase transmit impulsuri; dacă este vorba de un nerv al durerii, veți simți o durere persistentă.
Această durere cronică poate – din păcate, trebuie să o spun – să devină atât de insuportabilă încât, în cazuri
extreme, unii oameni nu au mai rezistat și s-au sinucis.
Vă mulțumesc pentru amabila prezentare.
E foarte drăguț.
Chiar și într-o emisiune științifică a postului de radio Bayrischer Rundfunk s-a afirmat: „Telefonia mobilă nu poate fi
deloc dăunătoare, deoarece energia – și aici se face referire la energia cuantică, după cum am auzit – este
mult prea mică pentru a descompune compușii chimici.”
Deci nu poate fi dăunător.
Scuzați-mă, dar astfel de prostii sunt difuzate la noi chiar și de mass-media de stat. Și nu doar de Bayrischer Rundfunk.
Ar trebui să știm că efectele biologice nu sunt determinate doar de compoziția chimică, ci că anumite substanțe și
proteine sunt active din punct de vedere biologic doar prin forma lor fizică și prin efectele fizice pe care le produc.
Iar pentru fizicienii dintre dumneavoastră: poate că termenul „forțele Van der Waals” vă va trezi interesul, având în
vedere că energia acestora se încadrează exact în domeniul frecvențelor de telefonie mobilă despre care este vorba aici.
Dar chiar și fără cunoștințe de fizică se poate înțelege ce se întâmplă.
Să ne uităm la o celulă.
În imaginea de față se vede o sferă albastră, o celulă înconjurată de o membrană celulară.
Această membrană celulară separă zona exterioară a celulei, care este în general ocupată de particule cu sarcină pozitivă.
Aici am reprezentat ionii de calciu cu bile mici galbene, dar nu este vorba doar de calciu
– ci și de potasiu și de multe alte elemente.
În celulă se găsesc în principal particule negative, de exemplu clor.
Și la fel ca în cazul „copiilor regilor”, particulele cu sarcină negativă vor să se apropie de cele cu sarcină pozitivă și invers,
dar nu pot ajunge una lângă alta din cauza membranei celulare.
Dar membrana celulară are găuri.
Găuri care lasă să treacă doar un singur tip de particule.
Punctele roșii de aici sunt pori care permit trecerea calciului.
Există și altele care permit trecerea potasiului, iar altele sunt destinate altor substanțe
etc., dar, de obicei, aceste orificii sunt astupate.
Blocate de molecule complexe, proteine care împiedică ionii de calciu să pătrundă acolo.
Dacă ne uităm mai atent la modul în care sunt astupate aceste găuri, observăm că sunt particule în formă de spirală.
Iar spiralele își păstrează forma datorită faptului că sarcinile nu sunt distribuite uniform, ci se atrag reciproc.
Și astfel spirala nu se poate înfășura.
Dar, dacă o expunem acum la radiații, spirala începe să vibreze; pentru fizicieni, este vorba de vibrații de torsiune.
Și atunci se poate întâmpla ca oscilația să devină atât de puternică încât particulele încărcate să fie
prea departe una de alta pentru a se mai atrage suficient, adică spirala să se desfacă.
Acest lucru este prezentat aici.
În membrana celulară, adică în astfel de canale de calciu, situația se prezintă astfel:
Într-un astfel de canal există spirale; aici am desenat doar două, dar în realitate sunt patru.
Când radiația lovește aceste spirale, în anumite condiții, dacă radiația este suficient de puternică, acestea se
desfac, își pierd rigiditatea, iar ionii de calciu – particule cu sarcină pozitivă – pot pătrunde în interior.
Ei bine, în sine nu este un proces neobișnuit, deoarece, de exemplu, atunci când contractați un
mușchi, calciul pătrunde în celulele musculare.
Adică, în cazul celulelor musculare, calciul determină contracția.
În cazul celulelor nervoase, calciul asigură transmiterea impulsului nervos, așa că nu este nicio problemă.
Dar dacă există radiații de la telefoanele mobile, atunci nu este vorba doar de o clipă, ci de o perioadă mai lungă de timp.
Și atunci vă puteți imagina ce se întâmplă.
Mușchii, în special cei din jurul arterelor, se contractă.
Celulele nervoase transmit impulsuri; dacă este vorba de un nerv al durerii, veți avea dureri persistente.
Această durere cronică poate – din păcate, trebuie să o spun – să devină atât de insuportabilă încât, în cazuri
extreme, unii oameni nu au mai rezistat și s-au sinucis.
Din păcate, așa stau lucrurile; cunosc mai multe cazuri de acest fel, este îngrozitor.
Bine, ce se întâmplă acum, când calciul pătrunde în celulă?
Apoi are loc un întreg lanț de reacții.
Aceste reacții – aici am prezentat doar una dintre lanțuri, dar există mai multe.
Ceea ce contează este punctul final al casetelor albastre.
Aici puteți observa apariția radicalilor liberi și a stresului oxidativ.
Iar acest stres oxidativ este reprezentat de compuși chimici foarte agresivi care
afectează, printre altele, materialul genetic – ADN-ul.
De altfel, acest efect a fost studiat în numeroase experimente încă de acum mulți, mulți ani.
Cred că există cu mult peste 100 de lucrări științifice care analizează acest efect.
Și în acest moment se înregistrează din nou o perioadă de vârf, apărând în mod constant, aproape în
fiecare săptămână, noi lucrări în acest domeniu.
Cel mai cunoscut studiu a fost așa-numitul „studiu Reflex”, comandat de UE, care a avut un ecou public pe
măsură și a fost combătut de către industria de profil – prin calomnii incredibile și lucruri îngrozitoare.
Nu vom intra acum în detalii; poate vecinul meu, domnul Scheidsteger.
Bine, aceste reacții chimice, așa cum am spus, duc, printre altele, la mutații genetice,
iar aceste mutații genetice au două consecințe.
Fie cancer, fie o moștenire genetică nefavorabilă pentru următoarea generație.
Să analizăm mai întâi mai în detaliu modul în care se pot cuantifica daunele genetice.
Desigur, se poate analiza ADN-ul fiecărei celule pentru a identifica leziunile.
În ultima vreme am reușit ceva ce oamenii nu credeau că este posibil.
Știți că, înainte de diviziunea celulară, materialul genetic se organizează în cromozomi.
Dacă ADN-ul, materialul genetic, este deteriorat, atunci apar și cromozomi deteriorați.
Și există un tip deosebit de interesant, și anume așa-numiții cromozomi dizentrici.
Acestea sunt utilizate în cadrul analizelor de radioactivitate pentru a determina doza de radiații la care a fost expus omul.
Trebuie să știți următorul lucru: cromozomii dizentrici apar practic numai sub efectul radiațiilor, nu din
cauza factorilor chimici, nici din cauza altor factori de mediu, ci numai sub efectul radiațiilor.
De aceea, este recunoscut și din punct de vedere juridic faptul că numărul sau frecvența cromozomilor dicentrici
constituie un indicator fiabil al expunerii la radiații.
Noi, adică un grup din care fac parte mai mulți dintre noi, am comparat două sate.
Într-un sat era un turn de telefonie mobilă, nici măcar unul foarte puternic, iar în celălalt nu era niciunul.
În rest, populația sau segmentul de populație studiat a fost comparat minuțios, la fel
cum se procedează și în cazul radioactivității.
Adică, în ceea ce privește pacienții – istoricul medical, obiceiurile alimentare, până la
consumul de brânză – se dorea o precizie maximă.
Și tocmai a selectat un număr corespunzător de persoane.
În cazul persoanelor expuse la radiații – după cum am spus, un emițător de telefonie mobilă absolut obișnuit, fără o putere
deosebită, amplasat pe acoperișul unei case din sat – s-au constatat cromozomi dizomici, care ar apărea în cazul unei
radiații radioactive, la o vârstă de 76 de ani, la limita maximă.
Sau, cu alte cuvinte:
Deși radiația (radioactivă) a fost prezentă într-o formă extrem de intensă doar timp de un an – o depășire de 76 de ori a
limitei de radioactivitate ar provoca exact aceleași leziuni genetice ca și acest emițător relativ slab dintr-un sat.
Trebuie să ne imaginăm ce înseamnă asta.
În cazul radioactivității, din motive întemeiate, se aplică măsurile de protecție a sănătății, iar acest lucru este interzis.
În cazul telefoniei mobile, acest lucru este permis.
Să revenim puțin: ce înseamnă asta, practic?
Unul dintre aceste rezultate este cancerul; am vorbit deja despre asta.
Există o mulțime de studii care analizează legătura dintre cancer și telefoanele mobile.
Am selectat aici doar câteva dintre cele mai importante, poate cele mai cunoscute.
Primul studiu este cel realizat de Hardell, care a analizat în mod special dacă, atunci când oamenii vorbesc la
telefonul mobil ținut la ureche, se înregistrează o incidență crescută a tumorilor cerebrale sau nu?
Și a descoperit că:
Se constată o creștere a numărului de tumori cerebrale; mai precis, dacă se vorbește la telefon cu mâna
dreaptă, acestea apar pe partea dreaptă, iar dacă se vorbește cu mâna stângă, pe partea stângă.
Al doilea punct de aici, din Programul Național de Toxicologie.
Este, de asemenea, un studiu comandat de stat, de statul american.
S-au iradiat câteva mii de șoareci și șobolani și s-a constatat că anumite tipuri de cancer au fost provocate de undele radio.
Susținut statistic în mod impecabil.
În aceste studii s-a utilizat o radiație relativ puternică.
Atunci ne-am spus: „Ei bine, la noi radiațiile sunt mult mai slabe.”
De aceea, doamna Belpoggi a efectuat în Italia aceleași studii, atât cu niveluri de radiații ușor peste
limita noastră, cât și cu niveluri mult sub limita noastră, și a ajuns la aceeași concluzie.
Adică, chiar și la valori mult sub limita noastră, s-a demonstrat că la animale, în special la șobolani,
apare cancerul – doar anumite tipuri de cancer, dar totuși.
Iar profesorul Lin a lucrat inițial în industria telefoniei mobile.
Pe baza acestor experimente, el a afirmat: „Acum este clar fără niciun dubiu: telefonia mobilă provoacă cancer!”
Acest lucru poate fi analizat și într-un alt studiu, care se bazează, de asemenea, pe date oficiale în limba engleză.
În Marea Britanie, funcțiile diferă în acest sens...
Scuze, uitasem să menționez că mai mergem la Belpoggi:
Doza la care au fost expuși oamenii este chiar în corelație liniară cu probabilitatea ca animalele să fi dezvoltat cancer.
Dar să revenim la studiul britanic; acestea sunt datele furnizate de Autoritatea Sanitară din Marea Britanie.
Au studiat gliomele de gradul 4, adică tumori cerebrale deosebit de agresive, care sunt practic întotdeauna mortale.
Acestea au fost clasificate în funcție de diferitele regiuni ale creierului.
Curba verde reprezintă majoritatea regiunilor creierului care nu s-au modificat prea mult de-a lungul anilor.
Curba roșie se referă doar la lobul frontal, care se extinde lateral și acoperă lobul lateral.
Și, de la introducerea telefoniei mobile, acest număr a crescut rapid.
Din păcate, statisticile mele se opresc destul de devreme.
Este din cauza lenei mele că nu am mai actualizat datele de atunci, dar vom continua.
Bine, acestea au fost cazurile de cancer.
Se poate spune că, dacă cineva dorește să fie expus la radiații electromagnetice – deși ar putea să le evite
măcar parțial, dar doar parțial –, atunci este singurul vinovat dacă se îmbolnăvește de cancer.
E cinic, dar ți se spune asta des.
Un lucru pentru care nu există nicio scuză este prejudiciul adus generației viitoare.
Am realizat un studiu pe un eșantion de 7.000 de purcei iradiați și aproximativ 10.000 de purcei neiradiați.
Exact în luna aceea, chiar în luna aceea, când au început radiațiile, scroafele
gestante au început să nască purcei cu malformații.
Am înregistrat câteva aici.
Asta îmi amintește foarte mult de „Contergan”.
Trebuie să știți că, în cazul acestei radiații, care avea o intensitate medie de câteva sute de microwați pe
metru pătrat, valoarea maximă – măsurată chiar oficial – a fost de cel mult 1.200 de microwați pe metru pătrat.
Limita noastră este de 10 milioane!
Dar, din cauza acestei radiații slabe, apar aceste malformații.
Și dacă iau în calcul doar leziunile vizibile la naștere, nu cele ale organelor interne, ci doar cele
vizibile imediat, atunci avem 1 % de purcei afectați.
Trebuie să știți că, din punct de vedere genetic, porcii sunt foarte asemănători cu oamenii.
Și acest lucru nu se referă doar la porci; și la bovine se observă malformații.
Adică, traversează regnul animal.
Am observat acest lucru și la plante.
Nu am nicio poză pe tema asta.
Acum vă rog să vă gândiți:
Am putea avea o rețea de telefonie mobilă care să emită doar o fracțiune din radiațiile actuale.
Poate că cineva dintre noi va explica cum se face asta în practică.
Metoda actuală este mai ieftină și generează profituri mai mari pentru operatori.
Chiar vrem asta?
Adică, riscăm ca 1% dintre urmașii noștri să sufere leziuni vizibile, doar pentru a reduce costurile?
Vă rugăm să rețineți că aici este vorba doar de daunele vizibile.
La oameni, acestea nu se nasc.
E groaznic să spun asta, dar așa stau lucrurile: acești copii sunt avortați.
Nu o veți găsi în nicio statistică.
Dar oare asta ne dorim?
Chiar vrem asta, doar ca totul să fie ieftin?
Vă mulțumim pentru atenție.