En 76-faldig överskridning av gränsvärdet för radioaktivitet skulle orsaka exakt samma genetiska
skador som denna relativt svaga sändare i en by.
Man måste föreställa sig vad det innebär:
När det gäller radioaktivitet finns det av goda skäl hälsoskyddsbestämmelser, och det är förbjudet.
Inom mobilkommunikation är det tillåtet.
Men när det finns strålning från mobiltelefoner är det ju inte bara en kort stund, utan det pågår under en längre tid.
Och då kan ni ju tänka er vad som händer.
Musklerna, särskilt de som omger artärerna, dras samman.
Nervcellerna vidarebefordrar impulser; om det rör sig om en smärtnerv får man ihållande smärta.
Denna ihållande smärta kan – tyvärr måste jag säga – bli så svår att det i extrema fall har hänt att
människor inte längre orkat stå ut och begått självmord.
Tack så mycket för den vänliga presentationen.
Det är väldigt snällt.
Till och med i ett vetenskapsprogram på Bayrischer Rundfunk hävdades det: Mobilstrålning kan ju inte vara skadlig,
eftersom energin – det vill säga kvantenergin, som vi har hört – är alldeles för låg för att bryta ned kemiska föreningar.
Så det kan inte vara skadligt.
Ursäkta, men sådant nonsens sprids hos oss till och med av statliga medier. Och inte bara av Bayrischer Rundfunk.
Man bör ju veta att biologiska effekter inte bara beror på kemiska faktorer, utan att vissa ämnen och
proteiner är biologiskt aktiva enbart på grund av sin fysiska form och sina fysiska egenskaper.
Och för er som är fysiker: Kanske är begreppet ”Van der Waals-krafter” intressant, eftersom deras
energi ligger precis inom det frekvensområde för mobilkommunikation som vi talar om här.
Men även utan några som helst kunskaper i fysik kan man förstå vad som händer.
Låt oss titta på en cell.
Det här på bilden är en blå kula, en cell omgiven av ett cellmembran.
Denna cellmembran avskiljer det yttre området utanför cellen, som oftast består av positivt laddade partiklar.
Här har jag markerat kalciumjoner med små gula kulor, men det är inte bara kalcium – det finns även kalium och en rad andra.
I cellen finns främst negativa partiklar, t.ex. klor.
Och precis som hos ”kungabarn” dras de negativt laddade partiklarna till de positiva och tvärtom, men de kan
inte nå varandra eftersom cellmembranet står i vägen.
Men cellmembranet har ju hål.
Hål som endast släpper igenom en viss typ av partiklar.
De röda prickarna här är hål som släpper igenom kalcium.
Det finns andra som släpper igenom kalium, och ytterligare andra för andra ämnen osv., men vanligtvis är dessa hål igensatta.
Täppt igen av komplexa molekyler, proteiner, som hindrar kalciumjonerna från att tränga in där.
Om man tittar närmare på hur dessa hål är igensatta ser man att det rör sig om spiralformade partiklar.
Och spiralerna hålls i form genom att laddningarna inte är jämnt fördelade, utan dras till varandra.
Och därför kan spiralen inte rulla upp sig.
Men om vi nu utsätter den för strålning, då börjar spiralen svänga – för fysiker: i torsionssvängningar.
Och då kan det hända att svängningen blir så stark att de laddade partiklarna hamnar för långt ifrån varandra för
att fortfarande kunna dra till sig varandra tillräckligt, det vill säga att spiralen upplöses.
Det visas här.
I cellmembranet, det vill säga i sådana kalciumkanaler, ser det då ut så här:
I en sådan kanal finns spiraler; jag har bara ritat två här, men i verkligheten är det fyra.
När strålningen träffar dem kan dessa spiraler, under vissa omständigheter och om strålningen är tillräckligt stark,
lösas upp, förlora sin styvhet och kalciumjonerna – de positivt laddade kalciumpartiklarna – kan då strömma in.
Det är i sig inget ovanligt, för när man till exempel spänner en muskel strömmar kalcium in i muskelcellerna.
Det innebär att kalcium får muskelcellerna att dra ihop sig.
I nervcellerna ser kalcium till att nervimpulserna vidarebefordras, så det är inget problem.
Men när det finns strålning från mobiltelefoner är det ju inte bara en kort stund, utan det pågår under en längre tid.
Och då kan ni ju tänka er vad som händer.
Musklerna, särskilt de som omger artärerna, dras samman.
Nervcellerna vidarebefordrar impulser; om det rör sig om en smärtnerv får man ihållande smärta.
Denna ihållande smärta kan – tyvärr måste jag säga – bli så svår att det i extrema fall har hänt att
människor inte längre orkat stå ut och begått självmord.
Det är tyvärr så, jag känner till flera sådana fall, det är fruktansvärt.
Okej, vad händer nu när kalciumet tränger in i cellen?
Då utlöses en hel kedja av reaktioner.
Dessa reaktioner – här har jag bara visat en av kedjorna, men det finns flera.
Det viktiga är slutpunkten vid de blå rutorna.
Där ser ni att fria radikaler och oxidativ stress uppstår.
Och denna oxidativa stress består av mycket aggressiva kemiska föreningar som bland annat angriper arvsmassan – DNA:t.
Det har för övrigt, vad gäller slutresultatet, undersökts i ett stort antal försök redan för många, många år sedan.
Jag tror att det finns långt över 100 vetenskapliga artiklar som undersöker denna effekt.
Och just nu är det återigen en intensiv period, då det hela tiden, nästan varje vecka, publiceras nya arbeten inom detta område.
Den mest kända studien var den så kallade ”Reflex-studien”, som beställdes av EU, väckte stor uppmärksamhet i
allmänheten och möttes av hård kritik från industrin – med otroliga förtal och andra allvarliga angrepp.
Det ska vi inte gå in på nu, kanske min granne, herr Scheidsteger.
Ja, dessa kemiska reaktioner leder, som jag sa, bland annat till genetiska förändringar,
och dessa genetiska förändringar har två utfall.
Antingen cancer eller dåliga gener för nästa generation.
Låt oss först titta närmare på hur man kan kvantifiera skadorna på arvsmassan.
Man kan naturligtvis undersöka DNA:t i de enskilda cellerna för att se vilka skador som finns.
Vi har nyligen lyckats med något som folk inte trodde var möjligt.
Som ni vet organiseras arvsmassan i kromosomer inför celldelningen.
Om DNA:t, arvsmassan, skadas, uppstår även skadade kromosomer.
Och det finns en typ som är särskilt intressant, nämligen de så kallade dizentriska kromosomerna.
De används vid radioaktivitetsundersökningar för att fastställa vilken stråldos en person har fått.
Det är viktigt att veta att dizentriska kromosomer i praktiken endast uppstår till följd av strålning, inte på grund av kemiska
faktorer eller andra miljöfaktorer, utan enbart genom strålning.
Och därför är det också rättsligt erkänt att antalet eller förekomsten av dicentriska kromosomer är
ett tillförlitligt mått på radioaktiv bestrålning.
Vi, det vill säga en grupp där flera av oss är med här, har jämfört två byar med varandra.
I den ena byn fanns en mobilmast, inte ens särskilt kraftfull, och i den andra fanns ingen alls.
I övrigt jämfördes befolkningen eller den undersökta delen av befolkningen noggrant,
precis som man gör när det gäller radioaktivitet.
Det vill säga, man ville ha en exakt bild av deltagarna – från deras tidigare
sjukdomshistoria och matvanor till hur mycket ost de åt.
Och han har helt enkelt valt ut ett lämpligt antal personer.
Hos de utsatta personerna – som sagt, en helt vanlig, inte särskilt kraftfull mobilmast på taket till ett hus i
byn – orsakade detta kromosomavvikelser som skulle uppstå vid radioaktiv strålning på gränsvärdet för 76 år.
Eller med andra ord:
Eftersom den (radioaktiva) strålningen i praktiken endast förekom i mycket stark form under ett år – skulle en 76-faldig
överskridning av gränsvärdet för radioaktivitet orsaka exakt samma genetiska skador som denna relativt svaga sändare i en by.
Man måste föreställa sig vad det innebär.
När det gäller radioaktivitet finns det av goda skäl hälsoskyddsbestämmelser, och det är förbjudet.
Inom mobilkommunikation är det tillåtet.
Men tillbaka till det – vad innebär det i praktiken?
Den ena ytterligheten är cancer, det har vi redan pratat om.
Det finns en uppsjö av studier som undersöker cancer orsakad av mobilstrålning.
Jag har bara plockat ut några av de viktigaste här, kanske de mest kända.
Den första studien är gjord av Hardell, som specifikt har undersökt om det förekommer fler hjärntumörer hos personer
som pratar i mobiltelefon med den mot örat – eller inte?
Och han har kommit fram till att:
Det finns ett ökat antal hjärntumörer, och närmare bestämt uppstår de på höger sida om man pratar i telefon med höger hand,
och på vänster sida om man pratar i telefon med vänster hand.
Den andra punkten här från National Toxicology Program.
Det är också en studie som har beställts av staten, av den amerikanska staten.
Man har bestrålat flera tusen möss och råttor och konstaterat att vissa cancerformer har orsakats av radiofrekvenser.
Statistiskt sett fullständigt och tydligt belagt.
I dessa studier har man använt relativt stark strålning.
Då sa vi: ”Tja, hos oss är ju strålningen mycket svagare.”
Därför har fru Belpoggi i Italien genomfört samma undersökningar med strålningsnivåer som ligger något över vår
gränsvärde och även långt under vårt gränsvärde, och hon har kommit fram till samma resultat.
Det innebär att det, även långt under vår gränsvärde, har visats att cancer uppstår hos djur, särskilt hos
råttor – visserligen endast vissa typer av cancer, men ändå.
Och professor Lin arbetade tidigare inom mobilbranschen.
Med utgångspunkt i dessa experiment har han sagt: ”Nu står det utom tvivel fast: Mobilstrålning orsakar cancer!”
Det går att se detta i en annan studie, även där handlar det om officiella engelska uppgifter.
I Storbritannien skiljer sig myndigheterna åt här...
Ursäkta, det glömde jag nästan – vi ska ju till Belpoggi:
Den dos som människorna utsattes för har till och med ett linjärt samband med
sannolikheten för att djuren ska ha drabbats av cancer.
Men nu tillbaka till den engelska studien – det här är uppgifter från den engelska folkhälsomyndigheten.
De har undersökt grad 4-gliom, det vill säga särskilt aggressiva hjärntumörer – tumörer som i praktiken alltid är dödliga.
Man har klassificerat dem efter de olika hjärnregionerna.
Den gröna kurvan visar de flesta hjärnregioner som inte har förändrats särskilt mycket genom åren.
Den röda kurvan avser endast frontalloben, som sträcker sig ut åt sidan och täcker sidoloben.
Och sedan mobiltelefonin kom har antalet ökat snabbt.
Tyvärr slutar min statistik ganska tidigt.
Det beror på min lathet att jag inte har uppdaterat uppgifterna sedan dess, men det fortsätter.
Okej, det var cancerfallen.
Man kan ju säga att om någon vill utsätta sig för strålning – trots att man åtminstone delvis, men bara delvis, kan
undvika det – så är det hans egen fel om han får cancer.
Det är cyniskt, men det är något man ofta får höra.
Det som man absolut inte kan ursäkta är den skada som åsamkas nästa generation.
Vi har genomfört en studie med 7 000 bestrålade smågrisar och cirka 10 000 icke-bestrålade.
Precis den månaden, verkligen just den månaden, då strålningen började, började de dräktiga suggorna föda skadade smågrisar.
Här har jag spelat in några.
Det påminner mycket om ”Contergan”.
Man måste veta att denna strålning, som i genomsnitt uppgick till några hundra mikrowatt per m², uppgick till högst 1 200
mikrowatt per m², vilket till och med har mätts officiellt.
Vår gräns ligger på 10 miljoner!
Men med denna svaga strålning får de dessa missbildningar.
Och om jag bara räknar de skador som syns direkt vid födseln – inte de som drabbar inre organ, utan de
som syns omedelbart – så har vi 1 % skadade smågrisar.
Ni måste veta att grisar genetiskt sett är mycket lika människor.
Och detta gäller inte bara grisar – även hos nötkreatur förekommer missbildningar.
Det vill säga, den sträcker sig genom hela djurriket.
Vi har också observerat detta hos växter.
Jag har inga bilder på det här.
Nu ber jag er att fundera över följande:
Vi skulle kunna ha ett mobilnät som klarar sig med en bråkdel av strålningen.
Någon av oss kommer att förklara hur det går till i praktiken.
Den nuvarande metoden är billigare och ger större vinster för operatörerna.
Är det verkligen det vi vill?
Menar du att vi riskerar att 1 % av våra barn får synliga skador, bara för att det ska bli billigare?
Kom ihåg att det här endast gäller synliga skador.
De föds inte hos människor.
Det låter hemskt när jag säger det, men så är det: dessa barn blir aborterade.
Du kommer inte att hitta dem i någon statistik.
Men är det verkligen det vi vill?
Är det verkligen det vi vill, bara för att det ska bli billigt?
Tack för er uppmärksamhet.