Vai arī jūs pastāvīgi jautājat sev, kāpēc vienkāršo cilvēku rīcībā ir aizvien mazāk naudas, kamēr dažu
superbagātnieku un jo īpaši dažu ģimeņu dinastiju rīcībā esošās naudas apjoms strauji pieaug?
Šodien mēs kopā ar jums noskaidrosim, kas notiek šajā situācijā:
Mūsdienās bankas tiek ļoti cienītas, un centrālo banku neatkarība no tautsaimniecības vairākkārt tiek
pasniegta kā svarīgs finanšu stabilitātes priekšnoteikums.
Iespējams, tas galvenokārt ir tāpēc, ka tiek pieņemts, ka baņķieriem ir augsta līmeņa zināšanas ekonomikas jomā.
Profesors Ričards Verners (Richard Werner), kurš 90. gadu banku krīzi piedzīvoja kā stipendiāts Deutsche Bank Tokijā un kuram
bija iespēja personīgi aprunāties ar daudziem galvenajiem dalībniekiem, neapšaubāmi ir
ieguvis arī īpašas zināšanas banku nozarē.
Viņš detalizēti analizēja šos procesus un uzrakstīja par tiem grāmatu, kas Japānā kļuva par
bestselleru un pat izstūma Hariju Poteru no pirmās vietas.
Vēlāk viņš daudzus gadus darbojās Eiropas Centrālās bankas (ECB) Ēnu padomē, Handelsblatt vadītajā ekspertu grupā.
Viņš ir sarakstījis vairākas grāmatas un 2025. gada augustā sniedza interviju, kurā norādīja, ka neatkarīgas centrālās bankas
bieži vien neveicina stabilitāti, kas būtu to galvenais uzdevums.
Drīzāk viņi apzināti rada un izpušķo aktīvu burbuļus, kas ir novedis pie visilgākās un nopietnākās ekonomiskās krīzes vēsturē.
Tas viss ir iespējams, pateicoties banku spējai radīt naudu.
Bet kādas ir šīs naudas radīšanas sekas?
Kāpēc tas nozīmē, ka vienkāršo iedzīvotāju rīcībā ir aizvien mazāk naudas?
Lai noskaidrotu šos jautājumus, turpmāk tiks aplūkota kredītu sistēma, tās izcelsme un
centrālo banku loma šajā krāpnieciskajā sistēmā.
1. kreditēšanas pamatā ir naudas radīšana
Aizdevumu izsniegšana par procentiem ir banku darbības centrālais elements.
Tā pamatā ir pieņēmums, ka bankas nodod klientu noguldījumus citiem klientiem kā aizdevumus.
Tomēr neticami, ka bankas var šo pašu summu atkal un atkal nodot citiem klientiem kā kredītu.
Tā kā obligātā minimālā rezerve ir 1 %, tas nozīmē, ka katru eiro var aizdot līdz pat 99 reizēm, lai nopelnītu procentus.
Tad bankas bilancē atspoguļojums ir tāds, it kā visi 99 aizņēmēji būtu noguldījuši šo summu
bankā, lai gan viņi nekad nav veikuši noguldījumu.
Stingri runājot, tā ir uzņēmējdarbības dokumentu viltošana, un nav iedomājams, ka valdības to vienkārši ignorētu.
Tādējādi tiek klusējot pieļauts, ka bankas ļaunprātīgi izmanto savu uzticības stāvokli kā
ekonomikas grāmatvedības sistēmas administratori.
Ja salīdzina bilanci pirms un pēc tam, kļūst skaidrs, ka šo kredīta darījumu rezultātā naudas
piedāvājums ir palielinājies tikai 100 reizes.
Šādā veidā naudu var radīt jebkura komercbanka, tai tikai jāievēro centrālās bankas noteikumi
par obligātajām rezervēm un kapitāla rādītājiem.
Agrākos laikos alķīmiķi - tā sauktie viduslaiku ķīmiķi - vēlējās radīt zeltu no nekā.
Bankas ir guvušas panākumus, tā sakot, nevis ar zeltu, bet ar naudu.
Skatīt arī Kla.TV programmu: Mēs radām naudu no nekā.
Tāpēc mūsu monetāro sistēmu sauc par "fiat naudu" - tas ir latīņu valodā un nozīmē: lai ir nauda!
2. kā vēsturiski attīstījās kreditēšanas bizness?
Zelta glabāšana bija bīstama, tāpēc cilvēki vienmēr ir meklējuši veidus, kā to pasargāt.
Agrākos laikos to darīja zeltkaļi.
Izmantojot šo palīdzību, viņi attīstīja kreditēšanas biznesu, ko profesors Verners raksturo šādi:
"Zeltkaļi bija pieredzējuši dārgmetālu apstrādē un viņiem bija ne tikai ievērojami krājumi , bet arī seifi un
apmācīti apsardzes spēki - dažkārt pat nelielas privātās armijas -, lai nodrošinātu savu īpašumu aizsardzību .
Tā rezultātā iedzīvotāji arvien biežāk pievērsās zeltkaļu glabātuvēm kā drošai vietai, kur
glabāt savas rotaslietas, dārgmetālus un monētas .
Kad zelts tika noguldīts pie zeltkunga, viņš izsniedza kvīti , un neilgi pēc tam noguldītāji izmantoja apliecinājumu
par noguldītajiem līdzekļiem kā maksāšanas līdzekli:
Lai kaut ko iegādātos, viņi atstāja depozīta sertifikātu pie pārdevēja, piemēram, parakstījās uz muguras un nodeva viņam .
Lai atvieglotu bezskaidras naudas darījumus uz šāda pamata, arvien vairāk sāka izmantot noguldījumu sertifikātus,
uz kuriem vairs nebija sākotnējā noguldītāja vārda."
Tādējādi zeltkaļi bija radījuši Eiropas papīra naudu.
"Līdz ar to, ka noguldījumu sertifikāti kļuva par vispārēju maksāšanas līdzekli, noguldītā zelta izņemšana kļuva retāka.
Tāpēc liels daudzums zelta gulēja neizmantots zeltkaļu krātuvēs.
Tas viņiem pavēra jaunas uzņēmējdarbības iespējas:
Viņi varēja aizdot zeltu un iekasēt par to procentus.
Tomēr zeltkaļiem nebija ieteicams aizdot pārāk daudz zelta, ko viņi glabāja.
Taču viņi atrada veidu, kā pagarināt aizdevuma :
Viņiem tikai vajadzēja dot saviem parādniekiem noguldījumu sertifikātus zelta vietā , ko varēja izmantot kā papīra naudu .
Patiesībā parādnieks saņēma tikai papīra gabaliņu, lai gan parāds un saliktie procenti viņam bija jāsamaksā ar "īstu" naudu .
Tāpēc, stingri juridiski raugoties, noguldījumu apliecības nebija nekas cits kā viltoti dokumenti,
kas atspoguļoja nepatiesus faktus , t. i., krāpšana.
Zelta kalējiem, kas tādējādi praktiski kļuva par baņķieriem, procentu ienākumi bija tīrā
peļņa, kuras gūšanai viņiem nebija smagi jāstrādā.
Viņiem bija tikai jānodrošina pietiekams nodrošinājums, piemēram, tiesības uz zemi un citu
īpašumu, un jābūt gataviem īstenot savas prasības."
Jo augstāka riska apetīte, jo vairāk uzticētā zelta viņi aizdod.
Svarīgi bija tikai noklusēt par šādu uzņēmējdarbības praksi, lai daudzi klienti vienlaikus
nevēlētos atgūt zeltu un krāpšana nekļūtu tik acīmredzama.
Tomēr viņi nespēja noslēpt savas rīcības sekas, jo tās noveda pie arvien lielākas un lielākas bagātības
uzkrāšanas, kamēr iedzīvotāji pamazām kļuva nabadzīgāki.
Piemēram, slavenais ekonomists Viljams Kaningems (William Cunningham, 1849-1919) salīdzināja šo privāto
baņķieru darbību Anglijā ar sūkli, kas uzsūc visu valsts bagātību un kavē ekonomikas attīstību.
Tā kā tas, protams, izraisīja skaudību un aizvainojumu, baņķieriem bija nepieciešama oficiāla institucionāla sistēma,
kas legalizētu viņu uzņēmējdarbību un nodrošinātu aizsardzību.
Viņi to panāca, 1694. gadā nodibinot Anglijas Banku.
Tajā laikā Anglijas karalis Viljams III nodeva karaļa prerogatīvu emitēt valūtu privātu baņķieru konsorcijam.
Pretī viņiem bija jāsniedz viņam neierobežots kredīts viņa kariem.
Tā praktiski radās privātās centrālās bankas un modernā banku un procentu krāpšanas sistēma, kas ar šo oficiālo aizsegu ir
uzplaukusi līdz pat šai dienai un izplatījusies visā pasaulē.
3. centrālās bankas - naudas pavairošana lielā mērogā
Kamēr komercbankas rada jaunu naudu, izsniedzot aizdevumus, centrālās bankas naudu pavairo lielos apjomos.
Tas tiek darīts, pērkot vērtspapīrus, piemēram, akcijas un valsts obligācijas, par naudu, ko tiem ir atļauts
radīt praktiski neierobežoti, tikai nospiežot vienu pogu.
Valsts obligācijas ir parādzīmes, kas uzliek valstij pienākumu veikt ikgadējus procentu
maksājumus un atmaksāt attiecīgo vērtību dzēšanas termiņā.
Piemēram, tikai no 2015. gada marta līdz 2018. gada beigām Eiropas Centrālā banka (ECB) no eirozonas valstīm iegādājās
valdības obligācijas aptuveni 2,1 triljona eiro vērtībā.
Koronavīrusa krīzes laikā tā uzsāka tā saukto PEPP koronavīrusa iegādes programmu 1,35 triljonu eiro vērtībā, lai
iepirktu valdību obligācijas, jo īpaši no euro zonas valstīm.
Pavisam nesen, 2025. gada decembrī, ASV centrālā banka FED paziņoja, ka tā uzsāks obligāciju iegādes
programmu, lai katru mēnesi iegādātos ASV valdības obligācijas 40 miljardu ASV dolāru vērtībā.
Ja šīs milzīgās naudas summas, kas radītas no nekā, nonāk ekonomikas ciklā, tās veicina inflāciju.
Jo tas, ka ir vairāk naudas, bet nav lielāka piedāvājuma, vienkārši padara visu dārgāku.
Tāpēc par tām pašām precēm jāmaksā vairāk.
Rezultātā iedzīvotāju īpašumi burtiski tiek dedzināti.
4. saliktie procenti rada neizmērāmu parādu
Tā kā bankas parasti piemēro saliktos procentus, parādsaistības pieaug eksponenciāli, neradot papildu izmaksas bankām.
Galu galā viņiem nav jāsniedz nekādas papildu preces vai pakalpojumi.
Ilgākā laika posmā, kā tas parasti notiek, piemēram, ar valsts parādu, parādsaistības sasniedz neiedomājamus apmērus.
Piemēram, 100 000 eiro aizdevums ar 8 % gada procentu likmi desmit gadu laikā bez atmaksas pieaug līdz vairāk nekā 215 000
eiro, pēc 20 gadiem tas jau ir 466 000 eiro, bet pēc 50 gadiem tas ir neticams 4,69 miljonu eiro liels parāds, kas ir jāatmaksā.
Nākamais piemērs ilustrē neticamo bagātību, ko bankas var uzkrāt, gadsimtiem ilgi pastāvīgi izsniedzot aizdevumus:
Par 1 kg zelta, kas aizdots ar 8% procentu likmi uz 250 gadiem, beigās būs jāatmaksā vairāk nekā kopējais pasaulē līdz
2024. gada beigām iegūtais zelta daudzums (216 265 tonnas).
Un Anglijas Banka darbojas kopš 1694. gada, t.i., vairāk nekā 330 gadus.
5. centrālās bankas aizsargā sevi no jebkāda valsts tiesiskuma
Lai šajā milzīgajā krāpšanas sistēmā pasargātu sevi no tiesvedības, centrālās bankas ir veikušas
piesardzības pasākumus, maksimāli palielinot savu drošību.
To ļoti skaidri var redzēt Anglijas Bankā Londonas Sitijā, Starptautisko norēķinu bankā Bāzelē un
Eiropas Centrālajā bankā Frankfurtē pie Mainas.
Viņu īpašumi nepieder kaimiņvalstij, tie ir eksteritoriāli, un tāpēc uz tiem neattiecas valsts jurisdikcija.
Šo banku jaudas potenciāls nevarētu būt skaidrāks.
Šādi rīkojoties, viņi ir panākuši, ka neviens viņus nevar saukt pie atbildības.
Tomēr, lai varētu pareizi klasificēt šo neticami priviliģēto stāvokli, ir svarīgi pievērst uzmanību nevis
bankām tieši, bet gan aiz tām stāvošajiem baņķieriem.
Kā atklāts raidījuma "Rotšildu sazvērestība" 1. un 2. daļā, globālo finanšu un banku sistēmu izveidoja vairākas ietekmīgas
masonu banku ģimenes, piemēram, Rotšildi, Rokfelleri un Varburgi.
Viņi ir arī tie, kas līdz pat šai dienai kontrolē šo milzīgo krāpniecisko sistēmu un tādējādi izlaupa pasaules iedzīvotājus.
Tā kā viņi acīmredzami apzinās šo milzīgo noziegumu, viņi ir arī darījuši visu, lai viņus
par to nekad nevarētu saukt pie atbildības.
Viņi ir arī tie, kas jau sen no malas ir darījuši visu iespējamo un ietekmējamo, lai
noslēptu naudas radīšanas mehānismu no sabiedrības.
Piemēram, pēc profesora Vernera domām, naudas radīšana līdz pat šai dienai nav pienācīgi aplūkota
ekonomikas mācību grāmatās un nav aprakstīta ar vienu formulu.
Neskatoties uz to, ka tā ir būtiska, lai aprēķinātu naudas piedāvājumu.
Ekonomikā pret bankām izturas tā, it kā tās tikai nodotu dažu cilvēku ietaupījumus citiem.
Taču šī pieeja ir fundamentāli nepareiza, kā tas ir detalizēti paskaidrots.
Vienmēr ir bijuši autori, kas apzinājās naudas radīšanas procesu un īsi par to rakstīja.
Taču šī atziņa vēl nav iekļauta universitāšu mācību grāmatās.
Tas, protams, tika darīts ne velti, jo, kā teica autobūves magnāts Henrijs Fords: "Ja cilvēki saprastu
monetāro sistēmu, revolūcija notiktu līdz rītdienas rītam."
Secinājums: Fakts, ka līdz šim ļoti maz cilvēku ir saskatījuši šo krāpniecisko naudas sistēmu un ka tā nav
aprakstīta mācību grāmatās, liecina par to, cik veiksmīgi baņķieriem ir izdevies noslēpt tās patieso būtību.
Tas slēpj faktu, ka inflāciju veicina naudas radīšana, vienlaikus neradot tai reālu ekvivalentu vērtību.
Galu galā tagad ir pieejams vairāk naudas.
Tāpēc cilvēki par šo naudu vēlas iegādāties vairāk.
Tomēr, tā kā materiālo aktīvu, pakalpojumu utt. daudzums nav palielinājies, lielāks naudas daudzums
vienkārši tiek sadalīts starp esošajiem aktīviem.
Tas nozīmē, ka cenas pieaug un viss kļūst arvien dārgāks.
Piemēram, Vācijā kopš eiro ieviešanas 2002. gadā maizes kilograms vien ir sadārdzinājies vairāk nekā divas reizes.
Kad 1948. gadā tika ieviesta D-marka, tās vidējā cena bija tikai 41 fenigs, kas mūsdienās atbilst aptuveni 20 centiem.
Protams, šo milzīgo cenu pieaugumu ir veicinājušas arī procentu un salikto procentu izmaksas, kā arī nodokļu un
nodevu sloga pieaugums, kas visus produktus padara vēl dārgākus.
Tā kā šī naudas krāpšanas sistēma nozīmē, ka valsts izdevumi parādu atmaksai pastāvīgi pieaug,
tai ir attiecīgi jāpalielina nodokļi un nodevas.
Vācijā no 1960. līdz 2025. gadam tie pieauga no 33,4 % līdz 41,8 % no iekšzemes kopprodukta .
Tas nozīmē, ka visu Vācijā saražoto preču un sniegto pakalpojumu vērtība ir apgrūtināta ar nodokļiem
un nodevām, kuru kopējais apjoms ir gandrīz 42 %.
Kopumā šī attīstība ir novedusi pie tā, ka kopš 2000. gada vien eiro ir zaudējis gandrīz 40 % no savas pirktspējas.
Visvairāk pirktspēja ir samazinājusies saistībā ar nekustamo īpašumu, jo tā cenas ir nesamērīgi pieaugušas.
Rezultātā arvien mazāk cilvēku var atļauties iegādāties savu mājokli vai gandrīz visu mūžu strādāt, lai atmaksātu parādus.
Bijušais Dienvidāfrikas Rezervju bankas direktors Stīvens Mitfords Gudsons (Stephen Mitford Goodson) savā grāmatā
"Centrālās bankas vēsture un cilvēces paverdzināšana" (The History of Central Banking and the Enslavement of Humanity)
sniedz ļoti pamatotus pierādījumus tam, ka šie notikumi ir tiešas centrālo banku un procentu likmju krāpšanas sistēmas sekas.
Galu galā, pēc Gudsona domām, tas noved pie pilnīgas noplicināšanas un galu galā pie cilvēces paverdzināšanas.
Lai apturētu šo postošo attīstību, tagad ir svarīgi atkārtoti publiski pievērsties svarīgiem jautājumiem:
Kāpēc naudas radīšanas princips ir tik veiksmīgi slēpts no sabiedrības un nav mācīts ekonomikā?
Vai tā ir vēl viena norāde, ka finanšu mafija ir iefiltrējusies visās dzīves jomās, piemēram, izglītībā un zinātnē?
Vai valdību bezdarbība un vadošo plašsaziņas līdzekļu klusēšana šajā milzīgajā krāpšanā liecina par to, ka arī
viņi ir šī noziedzīgā tīkla pakalpiņi vai pat daļa no tā?
Atbildēm uz visiem šiem jautājumiem noteikti vajadzētu ieinteresēt visus maldinātos pasaules
iedzīvotājus un noteikt pareizo kursu pārmaiņām.
Galu galā cilvēcei nav steidzamāk vajadzīgs nekas cits kā jauna un taisnīga finanšu sistēma, kurā pašpasludināti krāpnieki, kas
nodarbojas ar krāpšanu, vairs nepapildina savas kabatas, bet kurā naudas radīšana atkal ir tikai suverēnu valstu rokās
un cilvēkiem tuvas bankas piešķir aizdevumus bez procentiem.
Ir sācies jauns laikmets!
Kā pavasaris beidz ziemas valdīšanu, tā tagad gaismas ēra beidz tumsas valdīšanu!
Ja arī tu vēlies mainīt pasauli uz labo pusi, tad kļūsti par daļu no šī jaunā laikmeta!
Esiet gaisma un izplatiet šīs misijas gaismu, izplatot to un runājot par to.
Bet, ja jūs saprotat, ka vairs nevarat iet viens, tad ir pēdējais laiks apvienot spēkus
un kopā kļūt par jaunu cerību šai pasaulei!
Tāpēc pievienojieties mūsu milzīgajai Kla.TV kustībai, līdz visa tumsa ir kļuvusi par gaismu un smeļas jaunu cerību un drosmi!
Portālā https://www.kla.tv/mitwirken jums ir unikāla iespēja tieši un vienkārši sniegt savu ieguldījumu Kla.TV!
Tas ir kaut kas līdzīgs tālām sirēnu skaņām
Tas ir kaut kas līdzīgs rītausmas elpai
Dziļi sirdī ir senču un ilgas
Pārliecinātība, ka reiz viss būs kārtībā
Tas ir impotents desa pārī ar mīlestību
Tās ir ciešanas, kas nes pārvērtības kā augļus.
Tā ir ticība mūsdienu jaunajai pasaulei
Kas jau skaļi dzied jaunā rīta naktī
Un mēs jūtam, ka ir pienācis mūsu laiks un mēs esam gatavi
Un mēs jūtam, ka ir pienācis mūsu laiks un mēs virzāmies uz priekšu
Un mēs jūtam, ka ir pienācis mūsu laiks, un mēs sērfojam ar
Tagad ir pienācis laiks atklāt patiesību.
Tagad ir pienācis laiks atklāt melus
Un tie, kas plānoja sazvērestības tumsā, tagad beidzot tiek atklāti!
Tagad ir laiks tautām pacelties kā taisnīguma saulei un mēnesim.
Tagad ir laiks, kad mēs kļūstam pieauguši un visi pamostas no TV miega.
Tagad ir pienācis laiks atklāt patiesību.
Tagad ir pienācis laiks atklāt melus
Un tie, kas plānoja sazvērestības tumsā, tagad beidzot tiek atklāti!
Tagad ir laiks tautām pacelties kā taisnīguma saulei un mēnesim.
Tagad ir laiks, kad mēs kļūstam pieauguši un visi pamostas no TV miega.
Tagad ir pienācis laiks atklāt patiesību.
Tagad ir pienācis laiks atklāt melus
Tagad!