Dr. Brian Hooker je vědeckým ředitelem organizace Children’s Health Defense.
Children’s Health Defense je nezisková organizace se sídlem v USA.
Jejím posláním je chránit zdraví dětí po celém světě, odhalovat příčiny poškození zdraví u dětí
a volat k odpovědnosti ty, kdo za to nesou vinu.
Brian Hooker přednesl 29. dubna 2026 ve Švýcarsku přednášku, kterou moderoval Thomas Eglinski z AUF1.
Na základě osobní zkušenosti se Brian Hooker před 28 lety začal zabývat tématem očkování v
souvislosti s chronickými onemocněními dětí.
Již tehdy zjistil, že počet chronicky nemocných dětí po celém světě výrazně vzrostl.
V současnosti trpí ve Spojených státech vývojovou poruchou každé páté dítě.
Jeho vědecké studie, v nichž srovnává očkované a neočkované děti z hlediska chronických onemocnění, stejně jako
podobné studie jeho kolegů, jsou odbornými lékařskými časopisy paušálně odmítány k publikování.
Vyvstává tedy otázka:
Proč jsou právě tyto rozsáhlé studie o očkování kategoricky potlačovány vysoce profesionálními odborníky ve
svém oboru a proč se zamlčují dramatické souvislosti?
Kdo má zájem na tom, aby se o tom široká lékařská veřejnost a světová populace nedozvěděly?
V přednášce se dozvíte více o vědecké práci Briana Hookera a o šokujících výsledcích jeho vědeckých studií.
Tak tedy začneme. Jsem vědeckým ředitelem organizace Children's Health Defense.
Začal jsem pracovat pro Roberta F. Kennedyho ml. asi v roce 2015.
A nakonec byl v roce 2021 přímo přijat do organizace Children's Health Defense.
Mám dítě, které utrpělo újmu v důsledku očkování.
Když bylo mému synovi 15 měsíců, dostal tři očkování, zatímco měl akutní zánět ucha.
V důsledku toho se u něj velmi, velmi rychle projevily neurologické vývojové poruchy. Byl mu diagnostikován autismus.
Tehdy, před 28 lety, jsem tedy zjistil, že počet nemocných dětí ve Spojených státech a vlastně po celém světě výrazně vzrostl.
V současnosti trpí ve Spojených státech vývojovou poruchou jedno ze šesti dětí – dnes už je to jedno z pěti dětí.
Alespoň jedno z 31 dětí trpí autismem, má diagnostikovaný autismus.
V mém domovském státě Kalifornii je to jedno z 19 dětí.
V Los Angeles, v okrese Los Angeles, se to mezitím týká každého desátého chlapce.
A pokud jste viděli film „Vaxxed“, víte, že – jak se dalo očekávat – se to týká tří z deseti afroamerických chlapců.
U 30 % afroamerických chlapců v okrese Los Angeles je tedy diagnostikována porucha autistického spektra.
Všechny tyto počty případů od konce 80. a počátku 90. let vzrostly.
Víme také, že nám lékaři z hlavního proudu, farmaceutické zástupci a vládní představitelé velmi často
tvrdí, že poškození způsobená očkováním jsou vzácná a že k nim dochází pouze u jednoho z milionu.
Pouze jeden z milionu lidí má reakci na očkování. To ale není pravda.
Víme, že CDC zadalo provedení studie, a to v roce 2010.
V této studii analyzovali 1,4 milionu očkování, která byla provedena v průběhu tří let.
Z toho bylo 35 000 potenciálně závažných nežádoucích účinků.
Pro mě to tedy není jeden z milionu, ale 35 000 z milionu, což je úplně jiné číslo. Nebo je to asi 2,6 %.
A když k tomu ještě vezmeme v úvahu, že lidé dostávají více než jednu dávku vakcíny – tento původní údaj se totiž
vztahoval pouze na jednu dávku –, stoupá pravděpodobnost poškození způsobeného očkováním na 10 %.
To je tedy potenciálně vážná záležitost.
CDC víceméně odmítlo dále financovat tuto studii a její financování nebylo prodlouženo.
To by automaticky spustilo náš systém hlášení nežádoucích účinků.
Místo toho, aby se zaměřili na budoucnost a skutečně porozuměli následkům očkování, se toho však zdrželi.
Co se stane, když porovnáme očkované a neočkované děti?
Už víme, že CDC tyto informace prostě nechtělo znát.
Přerušili veškerý kontakt s těmito výzkumníky. Neodpovídali ani na jejich e-maily, ani na jejich telefonáty.
V roce 2017 jsem však začal zkoumat výsledky u očkovaných a neočkovaných dětí.
Pokud dítě dostane alespoň jednu vakcínu, považuje se za očkované. Pokud dítě nedostane
žádnou vakcínu, považuje se za neočkované.
V následujících snímcích tedy rozlišujeme mezi očkovanými a neočkovanými dětmi.
Nejedná se tedy nutně o děti, které jsou plně očkované, ale již jedna nebo více dávek vakcíny z nich činí očkované děti.
Podívejme se na toto: Jedná se o studii, kterou v roce 2017 provedl můj dobrý kolega Anthony Mawson.
Červené sloupce představují očkované děti. Modré sloupce představují neočkované děti.
A jak vidíte, alergická rýma, tedy nosní alergie, se ve skupině očkovaných vyskytuje bez výjimky 30krát častěji.
A celkově šlo o částečně očkované děti.
V tomto vzorku se náhodou jednalo o děti, které se učily doma.
Podíváme-li se pak na ostatní onemocnění, která jsme zkoumali, šlo v zásadě o autoimunitní onemocnění nebo
vývojové poruchy, které se u očkovaných dětí vyskytovaly 3,9krát až přibližně 5krát častěji.
Dodává mi to odvahu, když vidím, že přichází stále více lidí.
Čím více lidí je v této malé místnosti, tím větší je tam horko, ale rodiny, které se společně potí, drží pohromadě.
Ve stejné studii vědci zkoumali skutečné případy infekce u očkovaných dětí ve srovnání s neočkovanými dětmi.
A zjistili, že zápal plic se vyskytoval přibližně pětkrát častěji.
Jednalo se o zápaly plic, které zpravidla vyžadovaly hospitalizaci.
Kromě toho trpělo chronickými záněty uší přibližně 20 % všech očkovaných dětí,
zatímco u neočkovaných dětí to bylo méně než 6 %.
Víme, že ne všechna miminka se rodí stejná. Dobře, některá miminka se rodí v horším zdravotním stavu než jiná.
V tomto případě se vědci zabývali předčasnými porody. Jednalo se tedy o předčasně narozené děti.
A porovnávali očkované děti s neočkovanými.
Pokud tedy byly očkované a předčasně narozené, bylo jejich riziko, že u nich dojde k neurologické vývojové poruše – tedy k
autismu, tiky, ADHD, poruchu autistického spektra nebo Aspergerův syndrom – 14,5krát vyšší
než u dětí narozených v termínu a neočkovaných.
Ve stejné skupině osob byla pravděpodobnost, že jim bude stanovena tato diagnóza, u dětí narozených v
termínu a očkovaných 2,7krát vyšší než u neočkovaných.
Dobře, abychom mohli tento druh výzkumu publikovat v uznávané vědecké nebo lékařské odborné literatuře, potřebujeme kontakty.
Je to velmi, velmi náročný proces. Říkáme tomu kontaktní sport.
Tento odborný článek byl poprvé přijat k publikování v časopise s názvem „Frontiers in Public Health“.
Jakmile byl článek přijat a bylo zveřejněno pouze jeho shrnutí, vyvolal velký rozruch.
Jen za první víkend, kdy byla tato práce zveřejněna na webových stránkách časopisu, zaznamenalo samotné shrnutí 80 000 stažení.
Nakonec byla práce v pondělí odpoledne, po víkendu, odstraněna z časopisu „Frontiers in Pediatrics“.
Řekli: „Článek jsme nestáhli. Ještě jsme s recenzí neskončili.“
Ano, to je pravda. Ještě jsme s kontrolou neskončili. A zkontrolovali jsme to ještě jednou.
„A tentokrát jsme se rozhodli článek zamítnout.“
Naštěstí byl tento článek znovu zveřejněn.
Byl publikován v nezávislejším odborném časopise.
Celý proces však vyústil v to, že první autor, Anthony Mawson, byl v té době suspendován ze své univerzity.
Alespoň tedy byla studie zveřejněna.
V roce 2020 jsem se seznámil s novinářem specializujícím se na medicínu Neilem Millerem a tuto
studii jsme zahájili již na začátku roku 2018.
Srovnávali jsme děti, které byly očkovány v prvním roce života, s dětmi, které v prvním roce života očkovány nebyly.
V té době jsme tedy brali v úvahu pouze očkování kojenců, což představuje asi 24 očkování – tedy rozdíl mezi oběma skupinami.
Stejně jako v případě studie Mawsona však většina našich očkovaných dětí nebyla očkována kompletně.
V průměru tedy v prvním roce života dostali 8 až 9 očkování.
Pokud vezmeme v úvahu pouze první rok života, kdy se očkuje obzvláště intenzivně – až 6 nebo 7 očkování najednou –,
vyskytovaly se v tomto období vývojové zpoždění dvakrát častěji a astma se ve skupině očkovaných dětí
vyskytovala 4,5krát častěji než ve skupině neočkovaných.
Vezměte prosím na vědomí, že tyto červené pruhy představují pouze částečně očkované děti.
Záněty uší se ve skupině očkovaných vyskytovaly dvakrát častěji než ve skupině neočkovaných.
A když jsme se pak začali zabývat onemocněním trávicího traktu, všimli jsme si jevu, který se velmi podobal vývojovým zpožděním.
To mi přišlo velmi zajímavé:
Očkované děti trpěly 2,5krát častěji gastrointestinálními onemocněními než neočkované děti.
Bylo opravdu těžké tento vědecký článek publikovat.
Dobře, takže jsme tento článek zaslali do pěti různých renomovaných lékařských časopisů s recenzním řízením.
Člověk by tedy řekl, že alespoň jeden z časopisů by je posoudil a neodmítl by je jen tak paušálně.
Je však příznačné, že tuto práci zamítli do 24 hodin od jejího předložení.
Jeden z recenzentů dokonce napsal: „Brian Hooker je odpůrce očkování, tečka, tento odborný článek zamítám.“
Jednalo se tedy o útok na mě, nikoli o útok na mou práci.
Nakonec jsme našli časopis „SAGE Open Medicine“.
A obvykle vědecké časopisy článek posoudí jednou a poté jej buď přijmou, nebo zamítnou.
Dobře, v tomto případě se na článku podíleli čtyři různí recenzenti, kteří jej během 11 měsíců třikrát
samostatně posoudili a pokaždé k němu připojili své připomínky.
Vznik tohoto článku tedy trval déle než těhotenství.
Článek byl nakonec přijat nakladatelstvím SAGE a vyšel v květnu 2020, právě včas před vypuknutím pandemie.
A byl zobrazen nebo stažen asi 300 000krát. Je to velmi, velmi oblíbený článek.
Zhruba každých pět až šest měsíců dostávám od časopisu e-mail, ve kterém si někdo
stěžuje na článek a požaduje, aby byl odstraněn.
Až dodnes, o šest let později, se nás stále drží.
To byl významný milník, protože nejde jen o důležitý článek v prestižním časopise, ale tento časopis byl také zařazen do indexu
Národní lékařské knihovny amerického Národního institutu zdraví – zastánci očkování, vědci, vedoucí
pracovníci, lékaři, kdokoli, se o to neustále pokoušejí.
Nenechali jsme se odradit a zahájili jsme novou studii, která byla zveřejněna v roce 2021.
Rozšířili jsme naši kohortu – tedy skupinu zkoumaných dětí – na dvojnásobek velikosti původní studie.
Nyní porovnáme zcela očkované pacienty, kteří dodrželi očkovací plán, s pacienty, kteří nebyli vůbec
očkováni, a když to uděláme, naše červené sloupce se zvětší.
Zabýváme se tedy alergiemi, onemocněním trávicího traktu, astmatem, autismem, ADHD a chronickými záněty uší.
Mezi tyto rozdíly patří: Chronické záněty uší se ve skupině očkovaných, tedy ve skupině s kompletním očkováním,
vyskytují téměř 28krát častěji než ve skupině neočkovaných.
ADHD: Jedno z deseti dětí ve Spojených státech má diagnostikované ADHD, a to 20krát častěji
ve skupině očkovaných než v neočkované skupině.
Získali jsme také několik zajímavých poznatků o autismu.
Když jsme si prohlíželi děti, ať už byly kojené či ne a očkované či ne, zjistili jsme něco velmi, velmi zajímavého.
Nejmenší riziko představovaly neočkované děti.
To platilo pro všechna očkování, bez ohledu na to, zda byla podána před nebo po prvním narozeninách.
Takže nedostali vůbec žádné očkování.
Pokud byly kojeny, bylo jejich riziko nejnižší.
U neočkovaných dětí, které však byly krmeny z láhve nebo kojeneckou výživou, byla pravděpodobnost,
že jim bude diagnostikován autismus, 2,5krát vyšší.
Pokud byly očkovány a kojeny – tedy v opačném případě – byla pravděpodobnost, že jim
bude diagnostikován autismus, 6,7krát vyšší.
A nakonec nejhůře dopadli – s 12,5násobným rizikem – ti, kteří byli očkováni.
Jedná se o děti, které jsou plně očkované a nebyly kojeny.
A definovali jsme pojem „kojené dítě“ takto: Aby bylo dítě považováno za kojené, muselo být pravidelně
krmeno mateřským mlékem po dobu nejméně šesti měsíců. A to před dovršením druhých narozenin.
Samozřejmě vím, že se děti někdy rodí do obtížných situací.
Chápu, že jde o možnost důsledně kojit.
Kromě toho chceme zohlednit srovnání mezi očkovanými a neočkovanými dětmi a také způsob porodu
– zda šlo o normální porod, nebo o císařský řez.
I v tomto případě si uvědomuji, že existují určité nouzové situace, ve kterých je to velmi, velmi obtížné.
Pro rodinu je rozhodnutí pro porod císařským řezem velmi obtížné.
Pro zdraví je nejdůležitější mít zdravé, živé dítě.
To naprosto chápu.
Nejmenší riziko však opět představují neočkované děti narozené normálním porodem.
V případě císařského řezu je pravděpodobnost diagnózy autismu 4,6krát vyšší.
A to je právě hygienická hypotéza.
Při vaginálním porodu dochází k rozsáhlému osídlení životně důležitými mikroorganismy.
Při císařském řezu se tyto zásoby již neobnoví.
Ukázalo se tedy, že je to velmi, velmi důležité.
V případě císařského řezu existují alternativní způsoby, jak zajistit osídlení dělohy nenarozeným dítětem.
V opačném případě, tedy když je dítě očkováno při normálním porodu, jsme zaznamenali 9,2krát vyšší riziko.
A pak to nejhorší – jeden z nejhorších výsledků, které jsme ve studii zaznamenali, jako v případě mého syna:
očkovaný a narozený císařským řezem, s 18,7krát vyšším rizikem.
Tento odborný článek byl publikován v roce 2021 v časopise „Journal of Translational Science“.
Než se vrátím ke svému vlastnímu výzkumu, rád bych se zmínil o několika dalších publikacích.
Toto jsou výsledky studie Jamese Lyons-Weilera a dr. Paula Thomase.
Byla vydána v roce 2020.
A vidí se něco velmi, velmi podobného.
Zkoumali skutečné návštěvy u lékaře.
Kolik návštěv u lékaře absolvovaly tyto děti v ordinaci doktora Thomase v době, kdy byly
očkované (červeně), ve srovnání s neočkovanými (modře)?
A byly při těchto návštěvách u lékaře diagnostikovány právě tyto konkrétní nemoci?
A zase jsme viděli něco velmi, velmi podobného.
Ale všimnete si, že tam chybí autismus.
A skutečně, v ordinaci doktora Thomase – jelikož tyto červené pruhy obvykle představovaly částečně očkované děti – nebylo dost
autistických dětí na to, aby bylo možné sestavit statistiky.
Míra výskytu autismu v jeho ordinaci činila přibližně 1 ku 250.
Zveřejnění výsledků tohoto výzkumu je nebezpečné. Je to velmi, velmi obtížné.
V tomto konkrétním případě byl odborný článek v roce 2020 publikován ve velmi renomovaném odborném časopise International
Journal of Environmental Research and Public Health.
Téměř okamžitě po vytištění a zveřejnění odborného článku byla Dr. Paulu Thomasovi odebrána lékařská licence.
Jednalo se o okamžité pozastavení výkonu povolání; v státě Oregon již nemohl vykonávat lékařskou praxi.
Poté přišla do časopisu jediná anonymní stížnost.
Odborný článek byl v roce 2021 odstraněn.
Byl jsem jedním z původních recenzentů této práce.
Zavolali mi z novin a řekli: „Ach, uvažovali jsme o tom, že ten článek odstraníme.“
Obáváme se, že pochází z praxe jednoho lékaře.
„A domníváme se, že neočkované děti se od očkovaných dětí liší natolik, že není možné provést platnou studii.“
A tyto děti, tyto dospělé, tedy lidi, kteří zpochybňují bezpečnost a účinnost vakcín, zaškatulkovávají.
Říkají: Jsi jiný, jsi divný, chodíš k lékaři méně často, zůstáváš doma, i když máš krvácení do mozku.
Taková absurdní tvrzení vyslovují, aby tento druh studií zdiskreditovali.
Přesně to udělali.
Tak mi zavolali z časopisu a já jsem řekl: „Dobrý den.“
Víte, tu studii jsem si prošel.
„Za svou recenzí si stojím a náhodou vím, že pacienti doktora Thomase jsou s ním velmi, velmi spokojeni.“
Šlo o rozdíly v chování z hlediska péče o zdraví, což znamená, že neočkované děti
nechodí k lékaři, což rozhodně nebyl tento případ.
Licence doktora Thomase byla tedy obnovena za velmi přísných podmínek.
Nesměl mluvit o vakcínách.
Byla mu odebrána práva vyplývající z prvního dodatku Ústavy.
Směl léčit pouze určité pacienty a nemohl se podílet na důležitých rozhodnutích.
Podal federální žalobu proti Lékařské komoře státu Oregon.
Přeji mu v tom hodně úspěchů.
Tehdy jsem byl velmi, velmi hrdý na to, že se Dr. Lyons-Weiler, výzkumník a první autor této publikace, postavil na odpor.
Ve skutečnosti spolu s dalším lékařem provedl analýzu týchž údajů a ukázal, že rodiče, kteří obdrželi informovaný
souhlas a dostali jasné odpovědi od svého pediatra, doktora Thomase, skutečně rádi chodili k lékaři.
Představte si to: dostanete jasné odpovědi, a tak se tam vrátíte.
A tak rozdělili praxi do tří skupin: s vysokým, středním a nízkým využíváním zdravotních služeb.
Při častém využívání zdravotních služeb chodí často k lékaři. Při méně častém využívání
zdravotních služeb k lékaři nechodí tak často.
A pak je tu ještě ta skupina někde uprostřed.
Očkovanou skupinu tedy představuje modrá čára, respektive modrá křivka.
A skupina neočkovaných je znázorněna žlutou čarou.
Omlouvám se za špatnou čitelnost snímku.
A zjistili, že neočkované děti navštěvovaly lékaře bez výjimky častěji, a to bez ohledu na to, zda
využívaly zdravotní péči ve vysoké či střední míře.
A totéž platilo i v případě nejnižšího využívání zdravotních služeb.
Jinými slovy: Neočkované děti nechodí k lékaři o nic méně často, pokud se na něj obrátí a dostanou jasné odpovědi.
Chtějí nechat své dítě vyšetřit. Svému lékaři důvěřují. Mají s ním dobrý vztah.
A proto chodí alespoň stejně často jako obvykle.
Nyní bych se rád věnoval studii, kterou v roce 2022 zveřejnilo „Centers for Disease Control“.
Skutečně byla zjištěna souvislost mezi adjuvansem na bázi hliníkové soli obsaženým ve vakcínách a přetrvávajícím astmatem.
Bylo zkoumáno očkování provedené před 24. měsícem věku a následně astma diagnostikovaná ve věku od 24 měsíců do pěti let.
Při tom se zjistilo, že pokud mělo dítě ekzémy – ekzémy jsou příznakem autoimunitního onemocnění.
Pokud tedy dítě trpělo ekzémem a dostalo nejvyšší možnou dávku hliníku v očkovacích
látkách, bylo riziko astmatu o 63 procent vyšší.
Toto onemocnění se označuje jako astma v raném dětství nebo dětské astma.
Diagnóza se stanoví velmi, velmi brzy, nikoli v určitém časovém období.
To je další příznak autoimunitního onemocnění.
Pokud trpěli ekzémem, bylo jejich riziko vyšší, zejména pokud jim byla podána nejvyšší dávka vakcíny.
CDC však nikdy nezahrne kontrolní skupinu s nulovou expozicí, takže se ukazuje, že modravý sloupec zde představuje vysoký obsah
hliníku a oranžový sloupec obsahuje jen o něco méně hliníku.
To je podvod, tomu se říká podvod; měli zahrnout skupinu s nulovou expozicí; tam bychom viděli mnohem
výraznější rozdíl, kdyby skutečně provedli kontrolovanou studii.
Kdyby se nyní zaměřili na děti bez ekzému, i ty by stále vykazovaly vyšší riziko astmatu.
Pokud má člověk dítě, u kterého se projevuje něco jako ekzém – tedy něco, co je zjevně autoimunitní –, je
rozumné upustit od očkovacího plánu nebo jej odložit.
Tyto děti byly očkovány před 24. měsícem věku a výsledky ukázaly, že u nich došlo k nárůstu výskytu astmatu.
Pokud tuto studii rozebíráme podrobněji: první dva roky života – to byl obrovský ústupek – CDC se nikdy
nepostaví na stranu těch, kteří tvrdí, že vakcíny způsobují cokoli jiného než samé štěstí a radost.
Připustili však, že v případě přetrvávajícího astmatu se jednalo o tři diagnózy těžkého astmatu ve věku od dvou do pěti let.
Takže jste to tedy přiznali.
Zvláštní je, že to byl právě Dr. Frank DiStefano – je to zajímavý vědec –, kdo se podílel na utajování souvislosti mezi
vakcínami a autismem, což vedlo k natočení filmu „Vaxxed“.
Podílel se také na utajování skutečností týkajících se veteránů z Vietnamu a chemické látky Agent Orange.
Měl tedy za sebou minulost, v níž možná nebral pravdu úplně vážně, ale svou práci publikoval a poté odešel do důchodu.
To byla tedy jeho poslední slova.
Tak jo, jste připraveni na další sloupcové grafy?
Teď to řeknu na rovinu: tady jsou tvrdá fakta, skutečná a drsná realita, pokud jde o
studie srovnávající očkované a neočkované osoby.
Chtěl bych poukázat na velmi, velmi výrazný kontrast, a to z dobrého důvodu.
Chtěl bych, aby lidé skutečně pochopili, že tento druh analýzy – analýza prováděná výhradně nezávislými výzkumníky
– nepochází ze státem financovaných univerzit, ani přímo z CDC či z „National Institutes of Health“.
Jsou to nezávislí vědci a toto je výsledek jejich práce.
A pokud to zveřejníme, nemáme z toho žádný prospěch, naopak, můžeme přijít o živobytí, být obviněni,
přijít o lékařskou licenci a tak dále a tak dále.
V mnoha ohledech mi tedy nedělá žádnou radost poukazovat na rozsah škod a přitom ještě riskovat své živobytí a blaho své rodiny.
Pokud se však podíváme na studii dr. Mawsona, který opět čerpal z databáze programu Florida Medicaid:
Jedná se o poruchy autistického spektra, hyperkinetický syndrom, ADHD, epilepsii, záchvaty, poruchy učení,
encefalopatii, záškuby a alespoň jednu ze čtyř uvedených neurologických vývojových poruch.
Riziko se tedy u poruch učení pohybuje od více než 2 %, přes 2,5 % až po téměř 7 %.
Kromě toho zároveň zkoumal předčasné porody a všechna tato rizika se zvyšují – u
předčasných porodů tedy pozorujeme vyšší míru výskytu.
V návaznosti na to jsme v organizaci „Children’s Health Defense“ zintenzivnili naše úsilí.
Spolupracujeme přímo s úžasnými lékaři, kteří si přejí zůstat v anonymitě a ve svých
ordinacích ošetřují jak očkované, tak neočkované děti.
Podle posledního sčítání máme deset různých lékařů, od nichž jsme použili anonymizované údaje – jedná se výhradně o velmi, velmi
bezpečné lékařské ordinace, údaje uchováváme velmi, velmi bezpečně a nikdy
nezveřejňujeme nic, co by mohlo pacienty identifikovat.
A viděli jsme, jak se tento počet zvýšil na – to už je zastaralý údaj –; nyní máme přes 100 000 pacientů.
Vlastně bychom to vůbec nemuseli dělat, protože CDC disponuje vlastní databází, která nezahrnuje 100 000, ale tři miliony dětí.
Ale tyto údaje nezveřejňují, dokonce je – a říkám to jen nerad – neposkytují ani
ministrovi Kennedymu; neustále se je snaží skrývat.
Na různých místech a navzdory různým právním překážkám jsme v této kohortě zaznamenali 4 000 zcela neočkovaných pacientů,
které jsme sledovali od narození po dobu nejméně čtyř let.
Starším dětem v této skupině je mezi 13 a 15 lety.
Nejnižší věk je čtyři roky, protože chceme mít diagnózy jako vývojové zpoždění, autismus, tiky a podobně.
Zbytek skupiny tvoří převážně částečně očkované děti.
To byl základ mých dřívějších publikací, ale skupinu jsme rozšířili a budeme ji dále rozšiřovat.
No, jen abych vám to ukázal: Je to úplně čerstvé, tahle práce právě vychází.
Zabývali jsme se neurologickými vývojovými poruchami, zabývali jsme se autoimunitními onemocněními, nyní se zaměříme na infekce.
Vakcíny totiž mají za úkol udržet vás zdravé a zabránit infekcím.
V této kohortě jsme však zjistili, že tyto opakované infekce byly definovány jako nejméně tři různé diagnózy –
v průběhu 12 měsíců –, během nichž bylo dítě registrováno v této pediatrické ordinaci:
Záněty uší, onemocnění dýchacích cest, streptokokové infekce – to vše se vyskytovalo mnohem, mnohem častěji.
A když jsme se pak podívali na počet podaných očkování – připočítali jsme k tomu i neočkované děti – a to v
prvním roce života: jedna až tři očkování, v prvním roce života: čtyři až šest, šest až devět a pak deset nebo více.
A je vidět, že neočkovaným lidem se celkově a téměř ve všech případech daří mnohem lépe.
Jsou to prostě zdravější děti.
U deseti a více očkování proti onemocněním dýchacích cest se vyskytuje nižší hodnota, a to bych opravdu
přisuzoval tomu, že k tomu dochází, když se zdravé dítě očkuje a prostě se v očkování pokračuje.
Tomuto jevu říkáme „efekt zdravého očkovaného“.
A právě takové informace obvykle vidíme.
Tyto informace nebereme na lehkou váhu.
A rád bych také vyjádřil svou ochotu:
Pokud vakcíny zvítězí, pokud přinesou lepší výsledky, chceme jim dát veškerou důvěru.
Je naší povinností zajistit, abychom byli naprosto spravedliví a abychom ve svých publikacích uváděli výhradně pravdu.
Celkově je tedy rozdíl mezi očkovanými a neočkovanými dětmi velmi, velmi zřejmý.
Očkované děti trpí v nějaké formě.
Nevíme, o jakou konkrétní poruchu by se mohlo jednat.
Víme však také, že existují technologie a nástroje, které umožňují tyto specifické následky očkování předvídat.
Pár snímků tady přeskočím, abych se dostal rovnou k závěru.
U nich se tedy vyskytuje méně případů vývojových zpoždění a neurologických diagnóz.
Méně často trpí astmatem, záněty uší, autoimunitními onemocněními a alergiemi, infekcemi dýchacích cest i
streptokokovými infekcemi a celkově jsou zdravější.
To je tedy jasné.
Nejde tu o žádný podvod a opíráme se o 11 nezávislých studií, které ukazují velmi, velmi podobné výsledky.
Ukázal jsem vám výsledky Anthonyho Mawsona z organizace „Children’s Health Defense“ a
také Jamese Lyons-Weilera a Paula Thomase.
To jsou tedy jen tři z výzkumných skupin, které provádějí tento druh studií, a my pozorujeme bez výjimky tento druh účinku, a jak
víte, je to pro mě zjevně velmi osobní záležitost, a je to velmi osobní záležitost i pro mnoho lidí, kteří pracují pro organizaci
„Children’s Health Defense“ a tuto organizaci podporují.
Ale ještě jednou: Nejde nám o to, abychom lidem předepisovali, co mají dělat.
Chceme lidi informovat a zajistit, aby měli k dispozici správné prostředky k tomu, aby mohli učinit informované
rozhodnutí o jakémkoli zákroku, zejména o zákrocích v raném dětství a v těchto velmi, velmi citlivých vývojových fázích.
Moc děkuji.
Dr. Brian Hooker, „Children’s Health Defense“