Dr Brian Hooker on organisatsiooni Children’s Health Defense teadusjuht.
Children’s Health Defense on Ameerika Ühendriikide mittetulundusühing.
Nende missiooniks on kaitsta laste tervist kogu maailmas, selgitada välja laste
tervisekahjustuste põhjused ja võtta vastutajad vastutusele.
Brian Hooker pidas 29. aprillil 2026 Šveitsis loengu, mida modereeris AUF1 saatejuht Thomas Eglinski.
Isikliku kogemuse tõttu hakkas Brian Hooker 28 aastat tagasi tegelema vaktsineerimise
teemaga seoses laste krooniliste haigustega.
Ta oli juba tollal täheldanud, et krooniliste haigustega laste arv on kogu maailmas märkimisväärselt kasvanud.
Täna on Ameerika Ühendriikides igal viiendal lapsel arenguhäire.
Tema läbiviidud teaduslikud uuringud, milles ta võrdleb vaktsineeritud ja vaktsineerimata lapsi krooniliste
haiguste osas, samuti tema kolleegide sarnased uuringud lükatakse meditsiiniajakirjades ühtlaselt avaldamisest tagasi.
Seega tekib küsimus:
Miks just neid põhjalikke vaktsineerimisuuringuid, mille on läbi viinud oma valdkonna kõrgelt professionaalsed
asjatundjad, kategooriliselt maha surutakse ja miks nende dramaatilisi seoseid varjatakse?
Kellel on huvi selles, et laiem arstkond ja maailma elanikkond sellest midagi teada ei saaks?
Loengust saate rohkem teada Brian Hookeri teadustööst ja tema teadusuuringute šokeerivatest tulemustest.
Noh, alustame siis. Ma olen organisatsiooni Children's Health Defense teadusjuht.
Ma alustasin tööd Robert F. Kennedy Jr. alluvana umbes 2015. aastal.
Ja lõpuks võeti ta 2021. aastal otse Children's Health Defense'i tööle.
Mul on laps, kes sai vaktsineerimise tagajärjel tervisekahjustuse.
Kui mu poeg oli 15 kuud vana, sai ta kolm vaktsineerimist, kuigi tal oli sel ajal aktiivne kõrvapõletik.
Selle tagajärjel tekkisid tal väga-väga kiiresti neuroloogilised arenguhäired. Tal diagnoositi autism.
Nii märkasin ma siis 28 aastat tagasi, et haigete laste arv on Ameerika Ühendriikides ja
tegelikult kogu maailmas märkimisväärselt kasvanud.
Täna on Ameerika Ühendriikides igal kuuendal lapsel – nüüdseks juba igal viiendal lapsel – arenguhäire.
Vähemalt ühel 31-st lapsest on autism või tal on diagnoositud autism.
Minu koduriigis Kalifornias on see üks 19 lapsest.
Los Angeleses, Los Angelese maakonnas, on see nüüdseks iga kümnes poiss.
Ja kui olete filmi „Vaxxed“ näinud, siis teate, et – nagu oodata oli – puudutab see kolme afroameerika poissi kümnest.
Seega diagnoositakse Los Angeles’i maakonnas 30 %-l afroameerika poistest autismi spektri häire.
Kõik need juhtumite arvud on alates 1980. aastate lõpust ja 1990. aastate algusest kasvanud.
Teame ka seda, et peavoolu arstid, ravimiesindajad ja valitsuse esindajad räägivad meile väga sageli, et
vaktsineerimisest tingitud tervisekahjustused on haruldased, et need esinevad vaid ühel juhul miljonist.
Vaid ühel inimesel miljonist tekib vaktsineerimisjärgne reaktsioon. Aga see ei ole tõsi.
Me teame, et CDC tellis uuringu, ja seda 2010. aastal.
Selles uuringus analüüsiti 1,4 miljonit vaktsineerimist, mis viidi läbi kolme aasta jooksul.
Neist 35 000 olid potentsiaalselt tõsised kõrvaltoimed.
Minu jaoks ei ole see seega üks miljonist, vaid 35 000 miljonist, mis on hoopis teine arv. Või siis umbes 2,6 %.
Ja kui arvestada veel seda, et inimesed saavad rohkem kui ühe vaktsiinidoosi – see esialgne arv viitas nimelt
ühele vaktsiinidoosile –, tõuseb vaktsiinist põhjustatud tervisekahjustuse tõenäosus 10 %-ni.
See on seega potentsiaalselt tõsine asi.
CDC keeldus enam-vähem uuringu rahastamist jätkamast ja seda ei pikendatud.
See oleks automaatselt käivitanud meie kõrvaltoimete teatamissüsteemi.
Kuid selle asemel, et vaadata tulevikku ja vaktsiinist põhjustatud tervisekahjustusi tõeliselt mõista, on nad sellest loobunud.
Mis juhtub, kui võrdleme vaktsineeritud ja vaktsineerimata lapsi?
Me teame juba, et CDC lihtsalt ei tahtnud seda teavet teada.
Nad katkestasid igasuguse kontakti nende teadlastega. Nad ei vastanud ei nende e-kirjadele ega telefonikõnedele.
Kuid 2017. aastal hakkasin uurima vaktsineeritud ja vaktsineerimata laste tulemusi.
Kui laps saab ühe vaktsineerimise, loetakse ta vaktsineerituks. Kui laps ei saa ühtegi
vaktsineerimist, loetakse ta vaktsineerimata.
Seega eristame järgnevates slaidides vaktsineeritud ja vaktsineerimata lapsi.
Seega ei ole tegemist tingimata täielikult vaktsineeritud lastega, vaid juba üks või mitu
vaktsineerimist muudab nad vaktsineeritud lasteks.
Kui me seda siin vaatame: tegemist on uuringuga, mille viis 2017. aastal läbi minu hea kolleeg Anthony Mawson.
Punased tulbad tähistavad vaktsineeritud lapsi. Sinised tulbad tähistavad vaktsineerimata lapsi.
Ja nagu näete, esineb allergiline riniit, st ninaallergia, vaktsineeritud rühmas läbivalt 30 korda sagedamini.
Ja üldiselt oli tegemist osaliselt vaktsineeritud lastega.
Selles valimis olid need juhuslikult kodus õppivad lapsed.
Kui vaadata teisi haigusi, mida me uurisime, siis oli tegemist üldiselt autoimmuunhaiguste või arenguhäiretega,
mis esinesid vaktsineeritud lastel 3,9–5 korda sagedamini.
Mulle annab julgust näha, et inimesi tuleb üha rohkem.
Mida rohkem inimesi selles väikeses ruumis on, seda kuumemaks läheb, kuid perekonnad, kes koos higistavad, püsivad koos.
Samas uuringus uurisid teadlased vaktsineeritud laste tegelikke nakatumisi võrreldes vaktsineerimata lastega.
Ja nad leidsid, et kopsupõletikud esinesid umbes viis korda sagedamini.
Tegemist oli kopsupõletikega, mis nõudsid reeglina haiglaravi.
Lisaks kannatas umbes 20 % kõigist vaktsineeritud lastest kroonilise kõrvapõletiku all, samas kui
vaktsineerimata laste seas oli see näitaja alla 6 %.
Me teame, et kõik lapsed ei sünni ühtmoodi. Olgu, mõned lapsed sünnivad teistest vähem tervena.
Selles uuringus uurisid teadlased enneaegseid sünnitusi. Seega oli tegemist enneaegsete vastsündinutega.
Ja nad võrdlesid vaktsineeritud ja vaktsineerimata lapsi.
Seega, kui nad olid vaktsineeritud ja enneaegsed, oli neil 14,5 korda suurem risk neuroloogilise arenguhäire – st autismi,
tikid, ADHD, autismi spektri häire või Aspergeri sündroom – 14,5 korda suurem kui täisajal sündinud ja vaktsineerimata lastel.
Samas rühmas oli selle diagnoosi saamise tõenäosus tähtajaliselt sündinud ja vaktsineeritud
lastel 2,7 korda suurem kui vaktsineerimata lastel.
Olgu, et sellist tüüpi uurimistööd saaks avaldada tunnustatud teadus- või meditsiinialases erialakirjanduses, vajame kontakte.
See on väga, väga keeruline protsess. Me nimetame seda kontaktspordiks.
See erialane artikkel võeti esmakordselt avaldamiseks vastu ajakirjas „Frontiers in Public Health“.
Niipea kui artikkel oli vastu võetud ja avaldati vaid selle kokkuvõte, tekitas see suurt tähelepanu.
Ainuüksi kokkuvõtte allalaadimiste arv ulatus 80 000-ni juba esimesel
nädalavahetusel, mil see töö ajakirja veebilehel avaldati.
Lõpuks eemaldati see artikkel esmaspäeva pärastlõunal, pärast nädalavahetust, ajakirjast „Frontiers in Pediatrics“.
Nad ütlesid: „Me ei ole artiklit tagasi võtnud. Me ei olnud veel läbivaatamisega valmis.“
Jah, see on tõsi. Me ei olnud kontrollimisega veel valmis. Ja me kontrollisime seda veel kord.
„Ja seekord otsustasime artikli tagasi lükata.“
Õnneks avaldati see artikkel uuesti.
See avaldati ühes sõltumatumas erialases ajakirjas.
Kuid kogu protsess lõppes sellega, et esimene autor, Anthony Mawson, peatati sel ajal oma ülikoolis.
Vähemalt avaldati see uuring siiski.
2020. aastal kohtusin meditsiiniajakirjaniku Neil Milleriga, kuigi olime selle uuringu alustanud juba 2018. aasta alguses.
Uurisime lapsi, keda vaktsineeriti esimese eluaasta jooksul, võrreldes lastega, keda
esimese eluaasta jooksul ei vaktsineeritud.
Seega võtsime sel hetkel arvesse ainult imikute vaktsineerimisi, mis moodustasid umbes
24 vaktsineerimist – see oli kahe rühma vahe.
Kuid nagu Mawsoni uuringu puhul, ei olnud enamik meie vaktsineeritud lastest täielikult vaktsineeritud.
Seega said nad keskmiselt 8–9 vaktsineerimist oma esimesel eluaastal.
Kui vaadelda ainult esimest eluaastat, mil vaktsineeritakse eriti intensiivselt – korraga kuni 6 või 7 vaktsineerimist –, siis
esines seal arenguhäireid kaks korda sagedamini ning astma esines vaktsineeritud rühmas 4,5
korda sagedamini kui vaktsineerimata rühmas.
Pange tähele, et need punased tulbad kujutavad vaid osaliselt vaktsineeritud lapsi.
Ka kõrvapõletikud esinesid vaktsineeritud rühmas kaks korda sagedamini kui vaktsineerimata rühmas.
Ja kui me hakkasime tegelema seedetrakti haigustega, märkasime midagi, mis sarnanes väga arenguhäiretega.
See oli minu arvates väga huvitav:
Vaktsineeritud lastel esines 2,5 korda rohkem seedetrakti haigusi kui vaktsineerimata lastel.
Selle teadusartikli avaldamine oli tõesti raske.
Olgu, seega esitasime selle artikli viiele erinevale tunnustatud meditsiinilisele eelretsenseeritud ajakirjale.
Seega võiks arvata, et vähemalt üks neist ajakirjadest vaataks need läbi ega lükkaks neid lihtsalt üldiselt tagasi.
Kuid märkimisväärselt lükkasid nad töö tagasi 24 tunni jooksul pärast selle esitamist.
Üks retsensent kirjutaski: „Brian Hooker on vaktsineerimisvastane, punkt, ma lükkan selle teadusartikli tagasi.“
Seega oli see rünnak minu vastu, mitte töö vastu.
Lõpuks leidsime ajakirja „SAGE Open Medicine“.
Ja tavaliselt vaatavad teadusajakirjad artikli läbi ühe korra ning võtavad selle seejärel vastu või lükkavad tagasi.
Sel juhul oli neli erinevat retsensenti, kes vaatasid artikli 11 kuu jooksul kolm korda
eraldi läbi ja esitasid iga kord oma märkused.
Seega võttis selle artikli valmimine kauem aega kui rasedus.
Lõpuks võttis SAGE artikli vastu ja avaldas selle 2020. aasta mais, just õigel ajal enne pandeemia puhkemist.
Ja seda on vaadatud või alla laaditud umbes 300 000 korda. See on väga-väga populaarne artikkel.
Umbes iga viie kuni kuue kuu tagant saan ma ajakirjalt e-kirja, milles keegi kaebab artikli üle ja nõuab selle eemaldamist.
Siiani, kuus aastat hiljem, on nad ikka veel meiega.
See oli oluline verstapost, sest tegemist ei ole mitte ainult olulise artikliga olulises ajakirjas, vaid ajakiri on ka
indekseeritud Ameerika Ühendriikide Rahvatervise Instituudi (NIH) Rahvusraamatukogus – vaktsineerimise
pooldajad, teadlased, juhtivtöötajad, arstid, kes iganes, üritavad seda ikka ja jälle sealt eemaldada.
Me ei lasknud end heidutada ja alustasime uut uuringut, mis avaldati 2021. aastal.
Me suurendasime oma uuringurühma – st uuritud laste rühma – kahekordseks võrreldes algse uuringuga.
Nüüd võrdleme täielikult vaktsineeritud patsiente, kes on järginud vaktsineerimiskava, täielikult vaktsineerimata patsientidega,
ja kui me seda teeme, muutuvad meie punased tulbad suuremaks.
Seega vaadeldakse allergiaid, seedetrakti haigusi, astmat, autismi, ADHD-d ja kroonilisi kõrvapõletikke.
Mõned neist erinevustest: kroonilised kõrvapõletikud esinevad vaktsineeritud rühmas, st täielikult vaktsineeritud
rühmas, peaaegu 28 korda sagedamini kui vaktsineerimata rühmas.
ADHD: Ühendriikides on ühel kümnest lapsest diagnoositud ADHD, mis esineb vaktsineeritud rühmas
20 korda sagedamini kui vaktsineerimata rühmas.
Oleme saanud ka mõningaid huvitavaid teadmisi autismi kohta.
Kui me vaatasime lapsi, keda imetati või mitte ning keda vaktsineeriti või mitte, avastasime midagi väga-väga huvitavat.
Kõige väiksem risk oli vaktsineerimata lastel.
See kehtis kõigi vaktsineerimiste kohta, sõltumata sellest, kas need tehti enne või pärast esimest sünnipäeva.
Seega ei saanud nad üldse ühtegi vaktsiini.
Kui neid imetati, oli nende risk kõige väiksem.
Vaktsineerimata laste puhul, keda toideti pudelist või imikutoiduga, oli autismi
diagnoosi saamise tõenäosus 2,5 korda suurem.
Kui nad olid vaktsineeritud ja imetatud – st vastupidine olukord –, oli autismi diagnoosi saamise tõenäosus 6,7 korda suurem.
Ja lõpuks olid tulemused kõige halvemad – risk oli 12,5 korda suurem – just neil, kes olid vaktsineeritud.
Need on täielikult vaktsineeritud lapsed, keda ei ole rinnaga toidetud.
Ja me oleme määratlenud mõiste „imetatud“: et last saaks pidada imetatuks, peab ta olema saanud regulaarselt
rinnapiima vähemalt kuue kuu jooksul. Enne oma teist sünnipäeva.
Ma tean muidugi, et lapsed sünnivad mõnikord keerulistesse olukordadesse.
Ma mõistan seda, mis puudutab võimalust järjepidevalt imetada.
Lisaks soovime võtta arvesse võrdlust vaktsineeritud ja vaktsineerimata laste vahel ning sünnitusviisi – kas
tegemist oli loomuliku sünnitusega või keisrilõikega.
Ka siin on mul selge, et on olemas teatud hädaolukorrad, kus see on väga, väga raske.
Keisrilõike kasuks otsustamine on perekonnale väga raske otsus.
Tervise seisukohalt on kõige olulisem, et sul oleks terve ja elav laps.
Ma saan sellest täiesti aru.
Kuid kõige väiksem risk on taas normaalse sünniga vaktsineerimata lastel.
Keisrilõike korral on autismi diagnoosi tõenäosus 4,6 korda suurem.
Ja see ongi hügieenihüpotees.
Vaginaalse sünnituse käigus toimub ulatuslik elutähtsate mikroobide asustamine.
Keisrilõike puhul neid uuesti ei täideta.
Seega on selgunud, et see on väga, väga oluline.
Keisrilõike puhul on olemas alternatiive loote soolestiku asustamiseks.
Vastupidises olukorras, kui lapsele tehakse vaktsineerimine normaalse sünni järel, täheldasime 9,2 korda suuremat riski.
Ja siis kõige hullem – üks kõige halvemadest tulemustest, mida me uuringus nägime, nagu minu poja puhul: vaktsineeritud
ja keisrilõikega sündinud, 18,7 korda suurema riskiga.
See erialane artikkel avaldati 2021. aastal ajakirjas „Journal of Translational Science“.
Enne kui naasen omaenda uurimistöö juurde, tahaksin käsitleda mõningaid teisi publikatsioone.
Need on James Lyons-Weileri ja dr Paul Thomase uuringu tulemused.
See ilmus 2020. aastal.
Ja seal on näha midagi väga, väga sarnast.
Nad uurisid tegelikke arstikülastusi.
Kui palju kordi käisid need lapsed dr Thomase vastuvõtul, kui nad olid vaktsineeritud
(punane) võrreldes vaktsineerimata lastega (sinine)?
Kas nende arstivisiitide käigus diagnoositi need konkreetsed haigused?
Ja jälle nägime midagi väga-väga sarnast.
Kuid te märkate, et autismi pole nimekirjas.
Ja tõepoolest, kuna need punased tulbad tähistasid tavaliselt osaliselt vaktsineeritud lapsi, ei olnud dr Thomase
vastuvõtus piisavalt autistlikke lapsi, et koostada statistikat.
Autismi esinemissagedus tema vastuvõtul oli umbes 1 juhtum 250-st.
Selle uurimistöö avaldamine on ohtlik. See on väga, väga raske.
Selles konkreetses juhul avaldati erialane artikkel 2020. aastal väga mainekas erialases ajakirjas „International
Journal of Environmental Research and Public Health“.
Peaaegu kohe pärast erialase artikli trükkimist ja avaldamist võeti dr Paul Thomaselt ära arstikutse.
Tegemist oli kohese ametist kõrvaldamisega – ta ei saanud enam Oregoni osariigis arstina töötada.
Sellele järgnes ajakirjale saadetud üksainus anonüümne kaebus.
See erialane artikkel eemaldati 2021. aastal.
Ma olin selle töö üks esialgsetest retsensentidest.
Ajaleht helistas mulle ja ütles: „Oh, me kaalusime artikli eemaldamist.”
Me kardame, et see pärineb ühe arsti praktikast.
„Ja meie arvates erinevad vaktsineerimata lapsed vaktsineeritud lastest liiga palju, et läbi viia usaldusväärset uuringut.“
Ja nad panevad need lapsed, need täiskasvanud – need inimesed, kes seavad kahtluse alla
vaktsiinide ohutuse ja tõhususe – ühte kasti.
Nad ütlevad: „Sa oled teistsugune, sa oled veider, sa käid harvem arsti juures, sa jääd koju, isegi kui sul on ajuverejooks.”
Nad esitavad selliseid absurdeid väiteid, et sellist tüüpi uuringut diskrediteerida.
Just seda nad tegidki.
Nii et ajakiri helistas mulle ja ma ütlesin: „Tere.”
Teate, ma vaatasin selle uuringu läbi.
„Ma seisan oma arvustuse taga ja tean juhuslikult, et dr Thomase patsiendid on temaga väga, väga rahul.“
Seal oli juttu terviseteadliku käitumise erinevustest, mis tähendab, et vaktsineerimata lapsed
ei käi arsti juures, mis kindlasti ei olnud nii.
Dr. Thomase tegevusluba taastati seega väga rangete tingimustega.
Tal ei olnud lubatud vaktsiinidest rääkida.
Talt võeti ära esimese põhiseadusmuudatuse kohased õigused.
Tal oli lubatud ravida ainult teatud patsiente ja ta ei tohtinud osaleda oluliste otsuste tegemises.
Ta on esitanud föderaalse hagi Oregoni Arstide Liidu vastu.
Soovin talle sellega palju edu.
Tol ajal olin ma väga, väga uhke selle üle, et dr Lyons-Weiler, selle artikli autor ja teadlane, andis vastulöögi.
Ta viis tõepoolest koos teise arstiga läbi nende samade andmete analüüsi ja näitas, et vanemad, kes said
nõusolekuvormi ja selged vastused oma lastearstilt, dr Thomaselt, käisid arsti juures tegelikult hea meelega.
Kujutage seda ette: kui saate selged vastused, siis lähete sinna uuesti.
Nii jagasid nad patsiendid kolme rühma: tervishoiuteenuste kasutamine kõrge, keskmine ja madal.
Kui teenuseid kasutatakse palju, käivad nad sageli arsti juures. Kui teenuseid
kasutatakse vähe, ei käi nad nii sageli arsti juures.
Ja siis on veel see vahepealne rühm.
Seega on vaktsineeritud rühm sinine joon ehk sinine kõver.
Ja vaktsineerimata rühm on see kollane joon.
Vabandan slaidi halva loetavuse pärast.
Ja nad leidsid, et vaktsineerimata lapsed käisid arsti juures üldiselt sagedamini, sõltumata sellest, kas
nad kasutasid tervishoiuteenuseid palju või mõõdukalt.
Ja sama kehtis ka tervishoiuteenuste kõige madalama kasutamise puhul.
Teisisõnu: vaktsineerimata lapsed ei käi arsti juures harvemini, kui nad pöörduvad arsti poole ja saavad selgeid vastuseid.
Nad soovivad oma last läbi vaadata lasta. Nad usaldavad oma arsti. Neil on hea suhe.
Ja seetõttu käivad nad vähemalt sama tihti kui tavaliselt.
Nüüd tahaksin rääkida ühest uuringust, mille avaldas 2022. aastal „Centers for Disease Control“.
Tõepoolest on avastatud seos vaktsiinides sisalduva alumiiniumsoola adjuvandi ja pikaajalise astma vahel.
Uuriti enne 24. elukuud tehtud vaktsineerimisi ning seejärel astmat, mis diagnoositi ajavahemikus 24 kuust kuni viie aastani.
Selgus, et kui lapsel oli ekseem – ekseem on autoimmuunhaiguse tunnus.
Seega, kui lapsel oli ekseem ja ta sai vaktsiinidest võimalikult suure alumiiniumidoosi,
oli astma tekkimise risk 63 protsenti suurem.
Seda nimetatakse varases lapsepõlves või lapsepõlves tekkivaks astmaks.
See diagnoositakse väga-väga varakult, mitte mingi kindla ajavahemiku jooksul.
See on veel üks autoimmuunhaiguse tunnus.
Kui neil oli ekseem, oli nende risk suurem, eriti kui nad said suurimat vaktsiinidoosi.
Kuid CDC ei kaasata kunagi kontrollrühma, mille kokkupuude on null, seega selgub, et sinakas tulp kujutab
siin kõrget alumiiniumisisaldust ja oranž tulp sisaldab vaid veidi vähem alumiiniumi.
See on pettus, seda nimetatakse pettuseks; nad oleksid pidanud kaasama null-eksponeerimisrühma; kui nad
oleksid tõepoolest läbi viinud kontrollitud uuringu, näeksime seal palju selgemat erinevust.
Kui nad oleksid uurinud ekseemita lapsi, oleks neil ikkagi olnud suurem astma risk.
Kui lapsel esineb ekseemilaadseid sümptomeid – mis on ilmselt autoimmuunne haigus –, on mõistlik
vaktsineerimisplaanist loobuda või seda edasi lükata.
Need lapsed said vaktsiini enne 24. elukuud ja tulemused näitasid, et astma esinemissagedus suurenes.
Kui seda uuringut veel kord lähemalt vaadata: esimesed kaks eluaastat – see oli tohutu järeleandmine –, CDC ei
asu kunagi nende poolele, kes väidavad, et vaktsiinid põhjustavad midagi muud kui õnne ja päikesepaistet.
Nad tunnistasid siiski, et püsiva astma puhul oli tegemist kolme raske astma diagnoosiga,
mis olid pandud kahe- kuni viieaastastel lastel.
Nii et te tunnistasite seda.
Kummalisel kombel oli see just dr Frank DiStefano – ta on huvitav teadlane –, kes aitas varjata seost vaktsiinide
ja autismi vahel, mis viis filmi „Vaxxed“ valmimiseni.
Ta oli seotud ka Vietnami veteranide ja Agent Orange’i asja varjamisega.
Tal oli seega minevik, kus ta ei olnud ehk tõega päris nii täpne olnud, kuid ta avaldas oma töö ja läks seejärel pensionile.
See oligi siis tema viimane sõna.
Okei, kas olete valmis veelgi rohkem tulpdiagramme vaatama?
Nüüd räägime otse asjast – siin on kõvad faktid, tõelised ja šokeerivad tulemused uuringutest, milles
võrreldi vaktsineerituid ja vaktsineerimata inimesi.
Tahaksin tuua esile ühe väga, väga järsu kontrasti, ja teen seda mõjuvatel põhjustel.
Ma tahaksin, et inimesed tõesti mõistaksid, et selline analüüs – analüüs, mida teostavad ainult sõltumatud teadlased –
ei pärine riigi rahastatavatest ülikoolidest ega ka otseselt CDC-st või „National Institutes of Health’ist”.
Need on sõltumatud teadlased ja see on nende töö tulemus.
Ja kui me selle avalikustame, pole meil sellest midagi võita, vastupidi – võime kaotada oma elatusvahendid, meid võidakse
kohtusse kaevata, kaotada arstiloa ja nii edasi ja edasi.
Seega ei ole mul mitmes mõttes sugugi meeldiv kahju ulatust esile tuua ja seeläbi ka
oma elatist ning perekonna heaolu ohtu seada.
Kuid kui vaadata dr Mawsoni uuringut, milles ta on taas kasutanud Florida Medicaid’i andmebaasi:
Tegemist on autismi häiretega, hüperkineetilise sündroomiga, ADHD-ga, epilepsia, krambidega, õpiraskustega,
entsefalopaatiaga, tõmblustega ja vähemalt ühega neljast nimetatud neuroloogilisest arenguhäirest.
Seega ulatuvad õpiraskuste riskid üle 2 %, üle 2,5 % kuni peaaegu 7 %-ni.
Lisaks on ta uurinud ka enneaegseid sünnitusi, ja kõik need riskid suurenevad – seega on
enneaegsete sünnituste puhul näha kõrgem esinemissagedus.
Selle tulemusena oleme organisatsioonis „Children’s Health Defense“ oma jõupingutusi suurendanud.
Teeme otsest koostööd suurepäraste, anonüümseks jäävate arstidega, kes ravivad oma vastuvõtudes
nii vaktsineeritud kui ka vaktsineerimata lapsi.
Viimase loenduse kohaselt on meil kümme erinevat arsti, kelle anonüümseid andmeid oleme kasutanud – need on kõik väga, väga
turvalised arstipraksised, me hoiame andmeid väga, väga turvaliselt ja ei avalda kunagi midagi,
mille põhjal oleks võimalik patsiente tuvastada.
Ja oleme näinud, kuidas see arv on kasvanud praeguseks üle – see on juba vananenud –; meil on nüüd üle 100 000 patsiendi.
Tegelikult ei peaks me seda üldse tegema, sest CDC-l on oma andmebaas, mis hõlmab mitte 100 000, vaid kolm miljonit last.
Kuid nad ei avalikusta neid andmeid, nad ei edasta neid isegi – ja ma ütlen seda vastumeelselt – nad ei edasta neid andmeid
isegi minister Kennedyle, vaid püüavad neid pidevalt varjata.
Erinevates kohtades ja erinevate õiguslike takistuste taga, kuid selles uuringurühmas on meil 4 000 täiesti
vaktsineerimata patsienti, keda oleme jälginud sünnist alates vähemalt nelja aasta jooksul.
Selle rühma vanemad lapsed on vanuses 13–15 aastat.
Noorim vanus on neli aastat, sest me tahame, et lastel oleks diagnoosid nagu arengupeetus, autism, tikid või mis iganes.
Ülejäänud rühm koosneb peamiselt osaliselt vaktsineeritud lastest.
See oli minu varasemate väljaannete aluseks, kuid me oleme rühma suurendanud ja kavatseme seda veelgi suurendada.
Noh, lihtsalt selleks, et teile näidata: see on täiesti värske, see töö avaldatakse just praegu.
Oleme vaadanud neuroloogilisi arenguhäireid, oleme vaadanud autoimmuunhaigusi, nüüd vaatame nakkushaigusi.
Sest vaktsiinid on mõeldud teie tervise säilitamiseks ja nakkuste ennetamiseks.
Kuid me nägime selles uuringurühmas, et neid korduvaid nakkusi määratleti vähemalt kolme erineva diagnoosina
– 12-kuulise ajavahemiku jooksul –, mil laps oli registreeritud selles lastearsti vastuvõtus:
Kõrvapõletikud, hingamisteede haigused, streptokokkide põhjustatud nakkused – kõik see esines palju, palju sagedamini.
Ja kui me siis vaatasime manustatud vaktsiinide arvu – lisasime sinna ka vaktsineerimata lapsed –, siis esimesel
eluaastal üks kuni kolm vaktsiini, esimesel eluaastal neli kuni kuus, kuus kuni üheksa ja seejärel kümme või rohkem.
Ja näha on, et vaktsineerimata inimestel läheb üldiselt ja peaaegu igal juhul palju paremini.
Seega on need lihtsalt tervemad lapsed.
Kui on tehtud kümme või enam hingamisteede haiguste vastu suunatud vaktsineerimist, on näitaja madalam, ja ma seostaksin
seda tõepoolest asjaoluga, et see juhtub siis, kui tervet last vaktsineeritakse ja vaktsineerimist lihtsalt jätkatakse.
Me nimetame seda „terve vaktsineeritu efektiks“.
Ja just sellist teavet me tavaliselt näeme.
Me ei suhtu sellesse teabesse kergekäeliselt.
Ja tahaksin ka väljendada oma valmisolekut:
Kui vaktsiinid osutuvad tõhusamaks, kui vaktsiinid annavad parema tulemuse, tahame neile anda kogu võimaliku usalduse.
Meie kohustus on lihtsalt tagada, et oleme täiesti ausad ja et meie avaldustes kajastame täielikult tõde.
Kokkuvõttes on see seega väga, väga selge, kui võrdleme vaktsineeritud ja vaktsineerimata lapsi.
Vaktsineeritud lapsed kannatavad mingil moel.
Me ei tea, millise konkreetse häirega võiks tegemist olla.
Kuid me teame ka, et selleks, et neid konkreetseid vaktsineerimisest tingitud tervisekahjustusi ette
näha, on olemas vajalikud tehnoloogia ja vahendid.
Jätan siin mõned slaidid vahele, et minna otse kokkuvõtte juurde.
Seega esineb neil vähem arenguhäireid ja neuroloogilisi diagnoose.
Neil esineb harvem astmat, kõrvapõletikke, autoimmuunhaigusi ja allergiaid, hingamisteede infektsioone ning
streptokokk-infektsioone ning nad on üldiselt tervemad.
See on siis selge.
Me ei tegele siin mingite petuskeemidega ning tugineme 11 sõltumatule uuringule, mille tulemused on väga-väga sarnased.
Ma näitasin teile Anthony Mawsoni („Children’s Health Defense”) ning James Lyons-Weileri ja Paul Thomase uurimistulemusi.
Need on seega vaid kolm uurimisrühma, kes selliseid uuringuid läbi viivad, ja me täheldame läbivalt seda tüüpi mõju, ning nagu
te teate, on see minu jaoks ilmselgelt väga isiklik küsimus, ning see on väga isiklik teema ka paljude inimeste jaoks, kes töötavad
organisatsioonis „Children’s Health Defense“ ja seda toetavad.
Aga veel kord: meie eesmärk ei ole inimestele ette kirjutada, mida nad tegema peavad.
Me tahame inimesi teavitada ja tagada, et neil oleksid olemas vajalikud vahendid, et teha teadlik otsus mis
tahes sekkumise kohta, eriti varases lapsepõlves ja nendes väga-väga tundlikes arenguetappides.
Suur tänu.
Dr Brian Hooker, „Children’s Health Defense“