Dr. Brian Hooker a Children’s Health Defense tudományos igazgatója.
A Children’s Health Defense egy amerikai nonprofit szervezet.
Küldetésük az, hogy világszerte védjék a gyermekek egészségét, feltárják a gyermekek egészségi
problémáinak okait, és felelősségre vonják az érintetteket.
Brian Hooker 2026. április 29-én tartott előadást Svájcban, az AUF1 műsorvezetője, Thomas Eglinski moderálásával.
Egy személyes élmény hatására Brian Hooker 28 évvel ezelőtt kezdett el foglalkozni a gyermekek
krónikus betegségeivel összefüggő oltás kérdésével.
Már akkor is megállapította, hogy világszerte jelentősen megnőtt a krónikus betegséggel küzdő gyermekek száma.
Ma az Egyesült Államokban minden ötödik gyermeknél fejlődési rendellenességet diagnosztizálnak.
Az általa végzett tudományos tanulmányokat – amelyekben az oltott és az oltatlan gyermekeket hasonlítja össze a krónikus betegségek
tekintetében –, valamint kollégái hasonló tanulmányait az orvosi szakfolyóiratok egyöntetűen elutasítják közzétételre.
Így felmerül a kérdés:
Miért nyomják el éppen ezeket a bonyolult oltási tanulmányokat a szakma magasan képzett szakértői
kategorikusan, és miért hallgatják el a drámai összefüggéseket?
Kinek áll érdekében, hogy az orvosok széles köre és a világ lakossága ne tudjon erről?
Az előadáson többet megtudhat Brian Hooker tudományos munkájáról és tudományos tanulmányainak megdöbbentő eredményeiről.
Nos, akkor kezdjük is. Én vagyok a Children's Health Defense tudományos igazgatója.
Körülbelül 2015-ben kezdtem el dolgozni Robert F. Kennedy Jr. mellett.
Végül 2021-ben közvetlenül a Children's Health Defense alkalmazásába került.
Van egy gyermekem, akinek egészségi állapotát egy oltás rontotta meg.
Amikor a fiam 15 hónapos volt, három oltást kapott, miközben aktív fülgyulladása volt.
Ezt követően nagyon-nagyon gyorsan neurológiai fejlődési rendellenességek
jelentkeztek nála. Autizmust diagnosztizáltak nála.
Akkor, 28 évvel ezelőtt tehát megállapítottam, hogy az Egyesült Államokban – sőt, tulajdonképpen
világszerte – jelentősen megnőtt a beteg gyermekek száma.
Ma az Egyesült Államokban minden hatodik gyermek – mára már minden ötödik gyermek – fejlődési rendellenességgel él.
A 31 gyermek közül legalább egy autista, vagyis autizmus-diagnózist kapott.
Szülőállamomban, Kaliforniában ez a 19 gyermek közül az egyik.
Los Angelesben, Los Angeles megyében mára már minden tizedik fiú ilyen.
És ha látták a „Vaxxed” című filmet, akkor tudják, hogy – ahogyan az várható volt – az afroamerikai fiúk tízéből hármat érint.
Így a Los Angeles megyei afroamerikai fiúk 30%-ánál autizmus-spektrum-zavart diagnosztizálnak.
Mindezek az esetszámok az 1980-as évek vége és az 1990-es évek eleje óta emelkedtek.
Azt is tudjuk, hogy a hagyományos orvosok, a gyógyszeripari képviselők és a kormányzati tisztviselők nagyon gyakran
azt mondják nekünk, hogy az oltás okozta károsodások ritkák, és hogy csak egymillióból egy esetben fordulnak elő.
Állítólag csak egy ember egymillióból tapasztal oltási mellékhatást. De ez nem igaz.
Tudjuk, hogy a CDC 2010-ben megbízást adott egy tanulmány elkészítésére.
Ebben a tanulmányban 1,4 millió, három éven át beadott oltást vizsgáltak.
Ezek közül 35 000 potenciálisan súlyos mellékhatás volt.
Számomra ez tehát nem egy a millióból, hanem 35 000 a millióból, ami egészen más szám. Vagyis körülbelül 2,6 %.
És ha figyelembe vesszük azt is, hogy az emberek több oltást is kapnak – ez az eredeti szám ugyanis egyetlen
oltásra vonatkozott –, akkor az oltás okozta károsodás valószínűsége 10 %-ra emelkedik.
Ez tehát potenciálisan komoly dolog.
A CDC többé-kevésbé megtagadta a tanulmány további finanszírozását, és a támogatást nem hosszabbították meg.
Ez automatikusan beindította volna a mellékhatások bejelentésére szolgáló rendszerünket.
De ahelyett, hogy a jövőbe tekintettek volna és valóban megértették volna az oltás
okozta károsodásokat, ezt elmulasztották.
Mi történik, ha összehasonlítjuk az oltott és az oltatlan gyerekeket?
Már tudjuk, hogy a CDC egyszerűen nem akart tudomást szerezni ezekről az információkról.
Minden kapcsolatot megszakítottak ezekkel a kutatókkal. Sem az e-mailjeikre, sem a hívásaikra nem válaszoltak.
De 2017-ben elkezdtem vizsgálni az oltott és az oltatlan gyermekek eredményeit.
Ha egy gyermek egyetlen oltást kap, akkor oltottnak minősül. Ha egy gyermek nem kap oltást, akkor oltatlannak minősül.
Így a következő diákban megkülönböztetjük az oltott és az oltatlan gyermekeket.
Tehát nem feltétlenül teljesen beoltott gyermekekről van szó, hanem már egy vagy több oltás is
elég ahhoz, hogy beoltott gyermeknek számítsanak.
Ha megnézzük ezt itt: ez egy tanulmány, amelyet 2017-ben egy jó kollégám, Anthony Mawson készített.
A piros oszlopok az oltott gyermekeket jelzik. A kék oszlopok az oltatlan gyermekeket jelzik.
És látható, hogy az allergiás rhinitis, vagyis az orrallergia az oltott csoportban minden esetben 30-szor gyakrabban fordul elő.
És összességében részben beoltott gyermekekről volt szó.
Ebben a mintában véletlenszerűen éppen azok a gyerekek szerepeltek, akiket otthon tanítottak.
Ha pedig megvizsgáljuk a többi, általunk vizsgált betegséget, akkor nagyjából autoimmun betegségekről vagy fejlődési
rendellenességekről van szó, amelyek az oltott gyermekeknél 3,9-szeres és körülbelül 5-szeres gyakorisággal fordultak elő.
Bátorságot ad nekem, hogy egyre több ember jön ide.
Minél több ember van ebben a kis helyiségben, annál melegebb lesz, de azok a családok, akik együtt izzadnak, összetartanak.
Ugyanebben a tanulmányban a kutatók az oltott és az oltatlan gyermekeknél előforduló tényleges fertőzéseket vizsgálták.
És megállapították, hogy a tüdőgyulladások körülbelül ötször olyan gyakran fordultak elő.
Ezek tüdőgyulladások voltak, amelyek általában kórházi kezelést igényeltek.
Ezenkívül az összes beoltott gyermek körülbelül 20%-a szenvedett krónikus fülgyulladásban, míg a
beoltatlan gyermekeknél ez az arány 6% alatt volt.
Tudjuk, hogy nem minden csecsemő egyformán jön a világra. Rendben, egyes csecsemők
kevésbé egészségesen jönnek a világra, mint mások.
Ebben az esetben a kutatók a koraszüléseket vizsgálták. Tehát koraszülöttekről volt szó.
És összehasonlították az oltott és az oltatlan gyermekeket.
Tehát ha beoltották őket és koraszülöttek voltak, akkor az esélyük arra, hogy neurológiai fejlődési rendellenesség – azaz
autizmus, tikkek, ADHD, autizmus-spektrum-zavar vagy Asperger-szindróma – 14,5-szer nagyobb
volt, mint a teljes terhességi időt kitöltve született és beoltatlan gyermekek esetében.
Ugyanezen személycsoporton belül a diagnózis felállításának valószínűsége a határidőre született és beoltott
gyermekek esetében 2,7-szer nagyobb volt, mint az oltatlanoknál.
Rendben, ahhoz, hogy ezt a fajta kutatást a bevett tudományos vagy orvosi szakirodalomban
közzé tudjuk tenni, kapcsolatokra van szükségünk.
Ez egy nagyon-nagyon nehéz folyamat. Mi ezt „kontakt sportnak” nevezzük.
Ezt a szakcikket először a „Frontiers in Public Health” című folyóiratban tették közzé.
Amint elfogadták, és csak a cikk összefoglalóját tették közzé, az máris nagy port kavart.
Csak az összefoglalóból 80 000 letöltés történt azon az első hétvégén, amikor ezt a
tanulmányt a folyóirat honlapján bemutatták.
Végül a hétvége utáni hétfő délutánon a tanulmányt eltávolították a „Frontiers in Pediatrics” folyóiratból.
Azt mondták: „Nem vontuk vissza a cikket. Még nem fejeztük be a lektorálást.”
Igen, így van. Még nem fejeztük be az ellenőrzést. És még egyszer átnéztük.
„És ezúttal úgy döntöttünk, hogy elutasítjuk a cikket.”
Szerencsére ezt a cikket újra közzétették.
Egy függetlenebb szakfolyóiratban jelent meg.
De az egész folyamat azzal ért véget, hogy az első szerzőt, Anthony Mawsont, ekkor felfüggesztették az egyeteméről.
Legalábbis a tanulmányt közzétették.
2020-ban ismerkedtem meg Neil Miller orvosi újságíróval, és ezt a kutatást már 2018 elején megkezdtük.
Megvizsgáltuk azokat a gyermekeket, akiket az első életévükben beoltottak, és összehasonlítottuk őket azokkal a
gyermekekkel, akiket az első életévükben nem oltottak be.
Ekkor tehát kizárólag a csecsemőknek adott oltásokat vettük figyelembe, ami körülbelül 24
oltást jelent – ez a két csoport közötti különbség.
De akárcsak a Mawson-tanulmány esetében, az oltott gyermekeink többsége sem kapta meg a teljes oltási sorozatot.
Átlagosan tehát 8–9 oltást kaptak az első életévükben.
Ha csak az első életévet vesszük figyelembe – amikor különösen intenzív az oltási program, akár 6–7 oltást is kapnak egyszerre
–, akkor a fejlődési késések kétszer olyan gyakran fordultak elő, és az asztma 4,5-szer gyakrabban
jelentkezett az oltott csoportban, mint az oltatlan csoportban.
Kérjük, vegyék figyelembe, hogy ezek a piros oszlopok csak a részlegesen beoltott gyermekeket jelzik.
A fülgyulladások is kétszer olyan gyakran fordultak elő az oltott csoportban, mint az oltatlanokban.
És amikor aztán a gyomor-bélrendszeri betegségekkel foglalkoztunk, olyan jelenséget figyeltünk
meg, amely nagyon hasonlított a fejlődési késésekre.
Ezt nagyon érdekesnek találtam:
Az oltott gyermekeknél 2,5-szer több gyomor-bélrendszeri megbetegedés fordult elő, mint az oltatlanoknál.
Nagyon nehéz volt ezt a tudományos cikket közzétenni.
Rendben, tehát ezt a cikket öt különböző, elismert, szakértői bírálatot alkalmazó orvosi folyóiratnál nyújtottuk be.
Így tehát azt gondolhatnánk, hogy legalább az egyik folyóirat megvizsgálná őket, és nem
utasítaná el őket egyszerűen általánosságban.
De jellemző módon 24 órán belül, a benyújtást követően elutasították a munkát.
Valójában egy bíráló így írt: „Brian Hooker oltásellenes, ennyi, elutasítom ezt a szakcikket.”
Tehát ez ellenem irányuló támadás volt, nem pedig a munkám ellen.
Végül rátaláltunk a „SAGE Open Medicine” című folyóiratra.
Általában a tudományos folyóiratok egyszer elbírálják a cikkeket, majd elfogadják vagy elutasítják azokat.
Rendben, ebben az esetben négy különböző bíráló volt, akik 11 hónapos időszak alatt három alkalommal külön-külön átnézték
a cikket, és minden alkalommal megjegyzéseket fűztek hozzá.
Ez a cikk tehát hosszabb ideig készült, mint egy terhesség.
A cikket végül a SAGE elfogadta, és 2020 májusában jelentette meg, éppen a világjárvány kitörése előtt.
És körülbelül 300 000 alkalommal nyitották meg vagy töltötték le. Ez egy nagyon-nagyon népszerű cikk.
Körülbelül öt-hat havonta kapok egy e-mailt a magazintól, amelyben valaki panaszkodik a
cikkre, és követeli, hogy azt távolítsák el.
Eddig, hat évvel később is, még mindig kitartanak mellettünk.
Ez egy fontos mérföldkő volt, hiszen nem csupán egy fontos folyóiratban megjelent fontos cikkről van szó, hanem a
folyóiratot az amerikai Nemzeti Egészségügyi Intézet (NIH) Nemzeti Orvostudományi Könyvtárában (National Library of
Medicine) is indexelték – az oltáspártiak, a tudósok, a vezetők, az orvosok, bárki is legyen
az, újra és újra megpróbálják ezt eltávolítani.
Nem hagytuk magunkat eltéríteni, és elindítottunk egy új tanulmányt, amelyet 2021-ben tettek közzé.
A kohortunkat – vagyis a vizsgált gyermekek csoportját – az eredeti tanulmányhoz képest kétszeresére bővítettük.
Most hasonlítsuk össze azokat a teljesen beoltott betegeket, akik betartották az oltási ütemtervet, a
teljesen beoltatlan betegekkel, és ha ezt megteszük, a piros oszlopok nagyobbak lesznek.
Így tehát az allergiákat, a gyomor-bélrendszeri betegségeket, az asztmát, az autizmust, az ADHD-t
és a krónikus fülgyulladásokat vesszük figyelembe.
Néhány ilyen különbség: a krónikus fülgyulladások az oltott csoportban, azaz a teljes oltási sorozatot
végigcsináló csoportban, csaknem 28-szor gyakrabban fordulnak elő, mint az oltatlan csoportban.
ADHD: Az Egyesült Államokban minden tizedik gyermeknél ADHD-t diagnosztizáltak, és ez az arány a beoltottak
körében 20-szor magasabb, mint a beoltatlanok körében.
Az autizmusról is szereztek néhány érdekes ismeretet.
Amikor megvizsgáltuk azokat a gyerekeket, akiket szoptattak vagy nem, és akiket beoltottak vagy nem,
valami nagyon-nagyon érdekeset állapítottunk meg.
A legkisebb kockázat a beoltatlan gyermekek esetében volt.
Ez minden oltásra vonatkozott, függetlenül attól, hogy azokat az első születésnap előtt vagy után adták be.
Tehát egyáltalán nem kaptak oltást.
Ha szoptatták őket, a kockázatuk a legkisebb volt.
Azoknál a beoltatlan gyermekeknél, akiket azonban cumisüvegből vagy csecsemőtápszerrel tápláltak, 2,5-szer nagyobb
volt az esélye annak, hogy autizmussal diagnosztizálják őket.
Ha beoltották őket és szoptatták őket – vagyis éppen ellenkezőleg –, akkor az autizmus
diagnózisának valószínűsége 6,7-szer nagyobb volt.
Végül pedig a legrosszabb eredményt – 12,5-szeres kockázattal – azok érték el, akik be voltak oltva.
Ezek olyan, teljes körűen beoltott gyermekek, akiket nem szoptattak.
És a „szoptatott” fogalmát is meghatároztuk: ahhoz, hogy egy gyermeket szoptatottnak tekintsünk,
legalább hat hónapig rendszeresen anyatejet kellett kapnia. A második születésnapja előtt.
Természetesen tudom, hogy a gyerekek néha nehéz körülmények közé születnek.
Megértem, hogy milyen nehéz következetesen szoptatni.
Ezenkívül figyelembe szeretnénk venni az oltott és az oltatlan gyermekek közötti összehasonlítást, valamint azt is, hogy
a szülés természetes úton vagy császármetszéssel történt-e.
Ebben az esetben is tisztában vagyok azzal, hogy vannak bizonyos vészhelyzetek, amelyekben ez nagyon-nagyon nehéz.
Egy család számára nagyon nehéz döntés a császármetszés mellett dönteni.
Az egészség szempontjából a legfontosabb, hogy legyen egy egészséges, élő gyermekünk.
Ezt teljesen megértem.
De a legkisebb kockázat ismét a normál szüléssel világra jött, beoltatlan gyermekek esetében áll fenn.
Császármetszés esetén az autizmus diagnózisának valószínűsége 4,6-szor nagyobb.
És ez a higiéniai hipotézis.
A hüvelyi szülés során a szervezetben jelentős mennyiségű, az élethez elengedhetetlen mikroorganizmus telepszik meg.
Császármetszés esetén ezeket nem töltik fel újra.
Tehát kiderült, hogy ez nagyon-nagyon fontos.
A császármetszés esetén is vannak alternatívák a magzat kolonizálására.
Fordított helyzetben, amikor a gyermeket természetes szülés után oltják be, – ilyenkor 9,2-szer nagyobb kockázatot tapasztaltunk.
És akkor a legrosszabb: az egyik legrosszabb eredmény, amit a tanulmányban láttunk, pont az én fiam esetében: beoltott és
császármetszéssel született, 18,7-szer nagyobb kockázattal.
Ez a szakcikk 2021-ben jelent meg a „Journal of Translational Science” című folyóiratban.
Mielőtt visszatérnék a saját kutatásomra, szeretnék kitérni néhány más publikációra.
Ezek James Lyons-Weiler és Dr. Paul Thomas tanulmányának eredményei.
2020-ban jelent meg.
És valami nagyon-nagyon hasonlót látunk.
A tényleges orvosi viziteket vizsgálták.
Hány alkalommal jártak ezek a gyerekek Dr. Thomas rendelőjében, amikor már be voltak
oltva (piros), szemben az oltatlanokkal (kék)?
És ezeken az orvosi viziteken diagnosztizálták-e ezeket a konkrét betegségeket?
És ismét valami nagyon-nagyon hasonlót láttunk.
De észreveszi, hogy az autizmus hiányzik.
És valóban, mivel ezek a piros oszlopok jellemzően részben beoltott gyermekeket jelöltek, Dr. Thomas rendelőjében nem
volt elegendő autista gyermek a statisztikák elkészítéséhez.
Az autizmus előfordulási aránya a rendelőjében körülbelül 1:250 volt.
Ezt a kutatást publikálni veszélyes. Nagyon-nagyon nehéz.
Ebben a konkrét esetben a szakcikk 2020-ban jelent meg egy igen neves szakfolyóiratban, az International
Journal of Environmental Research and Public Health-ben.
Szinte azonnal, miután a szakcikk kinyomtatásra és közzétételre került, Dr. Paul Thomas-tól visszavonták az orvosi engedélyét.
Azonnali felfüggesztésről volt szó, így az Oregon államban többé nem gyakorolhatta az orvosi hivatást.
Ezt követően egyetlen névtelen panasz érkezett a folyóirathoz.
A szakcikk 2021-ben eltávolításra került.
Én voltam a dolgozat egyik eredeti bírálója.
Az újság felhívott, és azt mondta: „Ó, fontolóra vettük, hogy eltávolítsuk a cikket.”
Attól tartunk, hogy ez egy egyetlen orvos rendelőjéből származik.
„És úgy véljük, hogy a beoltatlan gyermekek túlságosan különböznek az oltott gyermekektől ahhoz,
hogy érvényes tanulmányt lehessen végrehajtani.”
És ezeket a gyerekeket, ezeket a felnőtteket, azokat az embereket, akik kétségbe vonják az oltások
biztonságosságát és hatékonyságát, egy kalap alá veszik.
Azt mondják: „Más vagy, furcsa vagy, ritkábban jársz orvoshoz, otthon maradsz, ha agyvérzésed van.”
Ilyen abszurd állításokat hangoztatnak, hogy hiteltelenné tegyék az ilyen típusú tanulmányokat.
Pontosan ezt tették.
Szóval felhívott a magazin, és én azt mondtam: „Halló.”
Tudja, átnéztem a tanulmányt.
„Kiállok a véleményem mellett, és véletlenül tudom, hogy Dr. Thomas betegei nagyon-nagyon elégedettek vele.”
A kutatás az egészségtudatos viselkedésbeli különbségeket vizsgálta, ami azt jelenti, hogy a beoltatlan
gyerekek nem mennek orvoshoz – ami egyértelműen nem volt igaz.
Dr. Thomas engedélyét tehát nagyon szigorú feltételek mellett állították vissza.
Nem szabadott az oltóanyagokról beszélnie.
Megfosztották az Első Alkotmánymódosításban biztosított jogaitól.
Csak bizonyos betegeket kezelhetett, és nem vehetett részt a fontos döntések meghozatalában.
Szövetségi pert indított az oregoni orvosi kamara ellen.
Ehhez sok sikert kívánok neki.
Akkoriban nagyon-nagyon büszke voltam arra, hogy Dr. Lyons-Weiler, a kutató és a publikáció első szerzője, visszavágott.
Valóban elvégezte ugyanazon adatok elemzését egy másik orvossal közösen, és bebizonyította, hogy azok a szülők, akik beleegyezési
nyilatkozatot kaptak, és egyértelmű válaszokat kaptak gyermekorvosuktól, Dr.
Thomastól, valóban szívesen jártak orvoshoz.
Képzelje el: egyértelmű válaszokat kap, ezért újra odamegy.
Így három csoportra osztották a gyakorlatot: az egészségügyi szolgáltatások magas, közepes és alacsony igénybevétele szerint.
Ha gyakran veszik igénybe az egészségügyi szolgáltatásokat, gyakran mennek orvoshoz. Ha ritkán veszik igénybe az
egészségügyi szolgáltatásokat, nem mennek olyan gyakran orvoshoz.
És akkor ott van még a kettő közötti csoport is.
Az oltott csoportot tehát a kék vonal, illetve a kék görbe jelöli.
A vakcinázatlan csoportot pedig a sárga vonal jelöli.
Elnézést kérek a diák rossz olvashatósága miatt.
És megállapították, hogy a beoltatlan gyermekek minden esetben gyakrabban keresték fel orvosukat,
függetlenül attól, hogy magas vagy közepes mértékben vettek igénybe egészségügyi szolgáltatásokat.
És ugyanez volt a helyzet az egészségügyi szolgáltatások legalacsonyabb igénybevétele esetén is.
Más szavakkal: az oltatlan gyerekek nem járnak ritkábban orvoshoz, ha felkeresik az orvosukat, és egyértelmű válaszokat kapnak.
Meg akarják vizsgáltatni a kisbabájukat. Bíznak az orvosukban. Jó a kapcsolatuk.
És ezért legalább olyan gyakran mennek el, mint szokásosan.
Most egy olyan tanulmányra szeretnék kitérni, amelyet 2022-ben tett közzé a „Centers for Disease Control”.
Valóban felfedeztek összefüggést a vakcinákban található alumíniumsó-adjuváns és a tartós asztma között.
A vizsgálat a 24. élethónap előtt beadott oltásokat, majd a 24 hónap és öt év közötti
időszakban diagnosztizált asztmát vizsgálta.
Ennek során kiderült, hogy ha a gyermeknek ekcéma volt – az ekcéma ugyanis egy autoimmun betegség jele.
Tehát ha a gyermeknek ekcéma volt, és a vakcinákban a lehetséges legmagasabb alumíniumadagot kapta,
az asztma kockázata 63 százalékkal magasabb volt.
Ezt korai gyermekkori vagy gyermekkori asztmának nevezik.
A diagnózist nagyon-nagyon korán állapítják meg, és nem egy meghatározott időtartamon belül.
Ez egy újabb jele az autoimmun betegségnek.
Ha ekcémájuk volt, nagyobb volt a kockázatuk, különösen akkor, ha a legmagasabb vakcinaadagot kapták.
De a CDC soha nem fog bevonni egy nulla expozíciójú kontrollcsoportot, így kiderül, hogy az itt látható
kékes oszlop magas alumíniumtartalmat jelöl, míg a narancssárga oszlop csak valamivel kevesebb alumíniumot tartalmaz.
Ez csalás, ezt nevezik csalásnak; be kellett volna vonniuk egy nulla expozíciójú csoportot is; sokkal egyértelműbb különbséget
látnánk ott, ha valóban kontrollált vizsgálatot végeztek volna.
Ha viszont ekcéma nélküli gyermekeket vizsgáltak volna, azoknál is magasabb lett volna az asztma kockázata.
Ha van olyan gyermekünk, akinél ekcéma-szerű tünetek jelentkeznek – ami nyilvánvalóan autoimmun eredetű –,
célszerű elhalasztani vagy elkerülni az oltási tervet.
Ezeket a gyermekeket a 24. élethónapjuk előtt oltották be, és az eredmények szerint ez az
asztma előfordulásának növekedéséhez vezetett.
Ha ezt a tanulmányt még egyszer lebontjuk: az első két életév – ez egy hatalmas engedmény volt –, a CDC soha nem áll
azok oldalára, akik azt állítják, hogy a vakcinák bármi mást okoznának, mint boldogságot és napsütést.
Elismerték azonban, hogy a tartós asztma három, két és öt év közötti korú gyermeknél
megállapított súlyos asztma-diagnózis volt.
Tehát beismerték.
Furcsa módon éppen Dr. Frank DiStefano – aki egyébként érdekes kutató – segített eltitkolni az oltások és az autizmus közötti
összefüggést, ami a „Vaxxed” című film elkészítéséhez vezetett.
Részt vett a vietnami veteránokkal és az Agent Orange nevű vegyi anyaggal kapcsolatos eltussolási ügyben is.
Volt tehát egy múltja, amelyben talán nem volt teljesen őszinte, de közzétette a munkáját, majd nyugdíjba vonult.
Ez volt tehát az utolsó szava.
Oké, készen álltok még több oszlopdiagramra?
Most pedig térjünk rá a lényegre: íme a kemény tények, a valós, nyers adatok az oltottak és az
oltatlanok közötti összehasonlító tanulmányokból.
Szeretnék rámutatni egy nagyon-nagyon éles ellentétre, és ezt jó okom van rá.
Szeretném, ha az emberek valóban megértenék, hogy ez a fajta elemzés – azaz az, amelyet kizárólag független kutatók végeznek
– nem állami finanszírozású egyetemektől származik, és nem is közvetlenül a CDC-től vagy a „National Institutes of Health”-től.
Ezek független tudósok, és ez a munkájuk eredménye.
És ha ezt nyilvánosságra hozzuk, azzal semmit sem nyerünk, éppen ellenkezőleg: elveszíthetjük a megélhetésünket, vád alá
kerülhetünk, elveszíthetjük orvosi engedélyünket, és így tovább.
Sok szempontból tehát nem okoz örömet számomra, hogy rámutassak a kár mértékére, miközben ezzel a
megélhetésemet és a családom jólétét is kockára teszem.
De ha megnézzük Dr. Mawson tanulmányát, aki ismét a floridai Medicaid-adatbázist vette alapul:
Az autizmus-spektrum-zavarokról, a hiperkinetikus szindrómáról, az ADHD-ról, az epilepsziáról, a rohamokról, a tanulási
zavarokról, az encefalopátiáról, az izomrángásokról és a négy említett neurológiai fejlődési
rendellenesség közül legalább egyről van szó.
A kockázat tehát a tanulási zavarok esetében 2 % felett, 2,5 % felett, egészen közel 7 %-ig terjed.
Emellett egyidejűleg a koraszüléseket is vizsgálta, és mindezek a kockázatok növekednek – a
koraszülések esetében tehát magasabb arányt tapasztalunk.
Ezt követően a „Children’s Health Defense” szervezetnél fokozottabb erőfeszítéseket tettünk.
Közvetlenül együttműködünk olyan kiváló, névtelenül maradó orvosokkal, akik rendelőikben mind
beoltott, mind beoltatlan gyermekeket kezelnek.
A legutóbbi felmérés szerint tíz különböző orvos adatait használtuk fel névtelen formában – ezek mind nagyon-nagyon
biztonságos rendelők, az adatokat nagyon-nagyon biztonságosan tároljuk, és soha nem adunk ki
semmit, ami alapján a betegeket azonosítani lehetne.
És láttuk, hogy ez a szám mára – ez már elavult adat – meghaladja a…; jelenleg több mint 100 000 betegünk van.
Igazából egyáltalán nem lenne szükségünk erre, hiszen a CDC rendelkezik egy saját adatbázissal, amely
nem 100 000, hanem három millió gyermeket tartalmaz.
De ezeket az adatokat nem hozzák nyilvánosságra, sőt – és ezt nem szívesen mondom – még Kennedy miniszternek sem
adják át, hanem folyamatosan megpróbálják eltitkolni őket.
Különböző helyszíneken és különböző jogi akadályok ellenére, de ebben a kohorszban 4 000 teljesen beoltatlan
beteget számlálunk, akiket születésüktől kezdve legalább négy éven át követtünk nyomon.
Ebben a csoportban a legidősebb gyerekek 13 és 15 év közöttiek.
A legfiatalabb korhatár négy év, mert szeretnénk, ha diagnózist állapítanának meg fejlődési
késés, autizmus, tikek vagy bármi más miatt.
A csoport többi tagja főként részben beoltott gyermekekből áll.
Ez képezte a korábbi publikációim alapját, de kibővítettük a csoportot, és tovább fogjuk bővíteni.
Nos, csak hogy megmutassam Önöknek: ez teljesen friss hír, ezt a munkát éppen most teszik közzé.
Megvizsgáltuk a neurológiai fejlődési rendellenességeket, megvizsgáltuk az autoimmun
betegségeket, most pedig a fertőzéseket vesszük górcső alá.
Mivel a vakcinák célja az, hogy megőrizzék az egészségét, és megelőzzék a fertőzéseket.
Ebben a kohortban azonban azt tapasztaltuk, hogy ezeket az ismétlődő fertőzéseket legalább három különböző diagnózisként
határozták meg – egy 12 hónapos időszak alatt –, amely időszakban a gyermek ebben a gyermekorvosi rendelőben volt nyilvántartva:
Fülgyulladások, légúti megbetegedések, streptococcus-fertőzések – mindez sokkal, sokkal gyakrabban fordult elő.
És amikor megnéztük az beadott oltások számát – hozzáadva a beoltatlanokat is –, az első életévben egy–három oltást, az
első életévben négy–hatot, hat–kilencet, majd tíz vagy többet.
És látható, hogy az oltatlanok összességében és szinte minden esetben sokkal jobban vannak.
Egyszerűen csak egészségesebb gyerekekről van szó.
A légúti megbetegedések esetében tíz vagy annál több oltás esetén alacsonyabb az érték, és ezt valóban annak
tulajdonítanám, hogy ez akkor történik, ha egy egészséges gyermeket oltanak be, és egyszerűen tovább oltanak.
Ezt „Healthy Vaccinee-effektusnak” nevezzük.
És általában ilyen információkat látunk.
Ezeket az információkat nem vesszük könnyedén.
És szeretném kifejezni a hajlandóságomat is:
Ha a vakcinák hatékonyabbak, ha jobb eredményeket hoznak, akkor minden lehetséges bizalmat meg akarunk adni nekik.
Kötelességünk csupán annak biztosítása, hogy teljesen tisztességesek legyünk, és hogy
publikációinkban kizárólag az igazságot tükrözzük.
Összességében tehát nagyon, nagyon egyértelmű a különbség, ha összehasonlítjuk az oltott és az oltatlan gyerekeket.
Az oltott gyerekek valamilyen formában szenvednek.
Nem tudjuk, hogy pontosan milyen rendellenességről lehet szó.
De azt is tudjuk, hogy rendelkezésre állnak azok a technológiák és eszközök, amelyekkel előre
lehet jelezni ezeket a speciális oltáskárosodásokat.
Itt kihagyok néhány diát, hogy rögtön a következtetéshez jussak.
Náluk tehát kevesebb a fejlődési késés és a neurológiai diagnózis.
Ritkábban szenvednek asztmától, fülgyulladástól, autoimmun betegségektől és allergiáktól, légúti fertőzésektől, valamint
streptococcus-fertőzésektől, és összességében egészségesebbek.
Ez tehát egyértelmű.
Itt nem próbálunk senkit megtéveszteni, és 11 független tanulmányra támaszkodunk, amelyek
nagyon-nagyon hasonló eredményeket mutatnak.
Bemutattam Önöknek Anthony Mawson („Children’s Health Defense”), valamint James Lyons-Weiler és Paul Thomas eredményeit.
Ez tehát csupán három azok közül a kutatócsoportok közül, amelyek ilyen típusú tanulmányokat végeznek, és mi minden esetben ezt a
fajta hatást figyeljük meg, és ez – mint tudják – nyilvánvalóan nagyon személyes ügy számomra, és nagyon személyes ügy
sok olyan ember számára is, akik a „Children’s Health Defense” szervezetnél dolgoznak, és támogatják a szervezetet.
De még egyszer: nem arról van szó, hogy előírjuk az embereknek, mit kell tenniük.
Célunk, hogy felvilágosítsuk az embereket, és biztosítsuk számukra a megfelelő eszközöket ahhoz, hogy megalapozott döntést
hozhassanak bármilyen beavatkozásról, különösen a kisgyermekkori beavatkozásokról és ezekről a
rendkívül, rendkívül érzékeny fejlődési szakaszokról.
Nagyon köszönöm.
Dr. Brian Hooker, „Children’s Health Defense”