Dr. Braiens Hūkers ir organizācijas „Children’s Health Defense“ zinātniskais vadītājs.
„Children’s Health Defense“ ir bezpeļņas organizācija ASV.
Tās misija ir aizsargāt bērnu veselību visā pasaulē, atklāt bērnu veselības problēmu cēloņus un saukt atbildīgos pie atbildības.
2026. gada 29. aprīlī Braiens Hūkers Šveicē nolasīja referātu, ko vadīja AUF1 raidījuma vadītājs Tomass Eglinskis.
Pateicoties personīgai pieredzei, Braiens Hūkers pirms 28 gadiem sāka pētīt vakcinācijas
jautājumu saistībā ar bērnu hroniskām slimībām.
Jau toreiz viņš konstatēja, ka hroniski slimo bērnu skaits visā pasaulē ir ievērojami pieaudzis.
Šodien vienam no pieciem bērniem Amerikas Savienotajās Valstīs ir attīstības traucējumi.
Viņa veiktie zinātniskie pētījumi, kuros viņš salīdzina vakcinētus un nevakcinētus bērnus saistībā ar
hroniskām slimībām, kā arī viņa kolēģu līdzīgi pētījumi tiek vispārīgi noraidīti publicēšanai medicīnas žurnālos.
Tādējādi rodas jautājums:
Kāpēc tieši šie apjomīgie vakcinācijas pētījumi tiek kategoriski apslēpti no sabiedrības, ko veic savas jomas augsti profesionāli
eksperti, un kāpēc tiek noklusētas šīs dramatiskās sakarības?
Kam ir izdevīgi, lai plašā ārstu sabiedrība un pasaules iedzīvotāji par to neko neuzzinātu?
Uzziniet vairāk par Braiena Hūkeru zinātnisko darbu un viņa pētījumu satriecošajiem rezultātiem šajā lekcijā.
Nu, sāksim. Es esmu organizācijas „Children's Health Defense“ zinātniskais vadītājs.
Es sāku strādāt pie Roberta F. Kenedija jaunākā apmēram 2015. gadā.
Un beidzot 2021. gadā viņš tika pieņemts darbā tieši organizācijā „Children's Health Defense“.
Man ir bērns, kuram vakcinācija ir nodarījusi kaitējumu.
Kad manam dēlam bija 15 mēneši, viņam tika veikti trīs vakcinācijas, lai gan viņam tobrīd bija aktīvs ausu iekaisums.
Pēc tam viņam ļoti, ļoti ātri parādījās neiroloģiskas attīstības traucējumi. Viņam tika diagnosticēts autisms.
Tātad jau pirms 28 gadiem es konstatēju, ka slimo bērnu skaits Amerikas Savienotajās Valstīs un,
patiesībā, visā pasaulē ir ievērojami pieaudzis.
Šodien vienam no sešiem bērniem — tagad jau vienam no pieciem bērniem — Amerikas Savienotajās Valstīs ir attīstības traucējumi.
Vismaz vienam no 31 bērnam ir autisms vai ir noteikta autisma diagnoze.
Manā dzimtajā štatā Kalifornijā tas ir viens no 19 bērniem.
Losandželosā, Losandželosas apgabalā, šobrīd tas ir katrs desmitais zēns.
Un, ja esat redzējuši filmu „Vaxxed“, jūs zināt, ka – kā bija sagaidāms – tas skar trīs no desmit afroamerikāņu zēniem.
Tādējādi 30 % afroamerikāņu zēnu Losandželosas apgabalā tiek diagnosticēts autisma spektra traucējums.
Visi šie saslimstības rādītāji ir pieauguši kopš 1980. gadu beigām un 1990. gadu sākuma.
Mēs zinām arī to, ka tradicionālās medicīnas ārsti, farmācijas pārstāvji un valdības pārstāvji mums ļoti bieži
stāsta, ka vakcinācijas izraisītie kaitējumi ir reti un ka tie novēroti tikai vienam no miljona gadījumiem.
Tiek apgalvots, ka tikai vienam no miljona cilvēkiem rodas reakcija uz vakcīnu. Taču tas neatbilst patiesībai.
Mēs zinām, ka CDC ir pasūtījis pētījumu, un tas notika 2010. gadā.
Šajā pētījumā tika analizētas 1,4 miljoni vakcinācijas, kas tika veiktas trīs gadu laikā.
No tām 35 000 bija potenciāli nopietnas blakusparādības.
Tātad man tas nav viens no miljonam, bet gan 35 000 no miljonam, kas ir pavisam cits skaitlis. Vai arī aptuveni 2,6 %.
Un, ja ņem vērā arī to, ka cilvēki saņem vairāk nekā vienu vakcinācijas devu – jo šis sākotnējais skaitlis
attiecinājās tieši uz vienu vakcinācijas devu –, vakcinācijas izraisītu blakusparādību varbūtība pieaug līdz 10 %.
Tātad situācija var būt nopietna.
CDC vairāk vai mazāk atteicās turpināt pētījuma finansēšanu, un tā termiņš netika pagarināts.
Tas automātiski būtu iedarbinājis mūsu blakusparādību ziņošanas sistēmu.
Taču, tā vietā, lai raudzītos nākotnē un patiesi izprastu vakcinācijas izraisītos kaitējumus, viņi no tā atteicās.
Kas notiek, ja salīdzinām vakcinētus un nevakcinētus bērnus?
Mēs jau zinām, ka CDC vienkārši nevēlējās uzzināt šo informāciju.
Viņi pārtrauca jebkādu saziņu ar šiem pētniekiem. Viņi neatbildēja ne uz viņu e-pastiem, ne uz zvaniem.
Taču 2017. gadā es sāku pētīt vakcinēto un nevakcinēto bērnu rezultātus.
Ja bērns saņem vismaz vienu vakcināciju, viņu uzskata par vakcinētu. Ja bērns nesaņem
nevienu vakcināciju, viņu uzskata par nevakcinētu.
Tādējādi turpmākajās slaidās mēs nošķiram vakcinētos bērnus no nevakcinētajiem.
Tātad runa nav obligāti par pilnībā vakcinētiem bērniem, bet jau viena vai vairākas
vakcinācijas padara viņus par vakcinētiem bērniem.
Ja paskatāmies uz šo: tas ir pētījums, ko 2017. gadā veica mans labs kolēģis Entonijs Mousons.
Sarkanās joslas attēlo vakcinētos bērnus. Zilās joslas attēlo nevakcinētos bērnus.
Un jūs varat redzēt, ka alerģiskais rinīts, proti, deguna alerģija, vakcinētajā grupā ir 30 reizes biežāk sastopams.
Un kopumā runa bija par daļēji vakcinētiem bērniem.
Šajā izlasē nejauši tika iekļauti bērni, kuri mācījās mājās.
Ja aplūkojam pārējās slimības, kuras mēs pētījām, tad kopumā tās bija autoimūnas slimības vai attīstības traucējumi,
kas vakcinētajiem bērniem sastopami 3,9–5 reizes biežāk.
Man dod cerību redzēt, ka ierodas arvien vairāk cilvēku.
Jo vairāk cilvēku atrodas šajā mazajā telpā, jo karstāks tajā kļūst, taču ģimenes, kas kopā svīst, paliek kopā.
Tajā pašā pētījumā zinātnieki salīdzināja faktisko saslimstību ar infekcijām vakcinētiem bērniem un nevakcinētiem bērniem.
Un viņi konstatēja, ka plaušu karsonis sastopams aptuveni 5 reizes biežāk.
Tās bija plaušu karsonas, kas parasti prasīja ārstēšanos slimnīcā.
Turklāt aptuveni 20 % no visiem vakcinētajiem bērniem cieta no hroniskiem ausu iekaisumiem, savukārt
nevakcinētajiem bērniem šis rādītājs bija mazāks par 6 %.
Mēs zinām, ka ne visi mazuļi piedzimst vienādi. Labi, daži mazuļi piedzimst mazāk veseli nekā citi.
Šajā gadījumā pētnieki pētīja priekšlaicīgas dzemdības. Tātad runa bija par priekšlaicīgi dzimušiem bērniem.
Un viņi salīdzināja vakcinētos bērnus ar nevakcinētajiem bērniem.
Tātad, ja viņi bija vakcinēti un priekšlaicīgi dzimuši, viņu risks saslimt ar neiroloģisku attīstības traucējumu – proti,
autismu, tiku, ADHD, autisma spektra traucējumu vai Aspergera sindromu – bija 14,5 reizes lielāks
nekā termiņā dzimušiem un nevakcinētiem bērniem.
Tajā pašā iedzīvotāju grupā iespējamība saņemt šo diagnozi laicīgi dzimušiem un vakcinētiem bērniem
bija 2,7 reizes lielāka nekā nevakcinētiem bērniem.
Labi, lai šāda veida pētījumus varētu publicēt atzītās zinātniskās vai medicīniskās
speciālajā literatūrā, mums ir vajadzīgi kontakti.
Tas ir ļoti, ļoti grūts process. Mēs to saucam par kontaktsportu.
Šis zinātniskais raksts sākotnēji tika pieņemts publicēšanai žurnālā „Frontiers in Public Health“.
Tiklīdz raksts tika pieņemts un tika publicēts tikai tā kopsavilkums, tas izraisīja lielu rezonansi.
Jau pirmajā nedēļas nogalē, kad šis darbs tika publicēts žurnāla tīmekļa vietnē, tika
reģistrēti 80 000 kopsavilkuma lejupielādes.
Galu galā šis darbs tika noņemts no žurnāla „Frontiers in Pediatrics“ pirmdienas pēcpusdienā pēc nedēļas nogales.
Viņi teica: „Mēs neesam atsaukuši rakstu. Mēs vēl nebijām pabeiguši tā recenzēšanu.”
Jā, tas tā ir. Mēs vēl nebija pabeiguši pārbaudi. Un mēs to pārbaudījām vēlreiz.
„Un šoreiz mēs nolēmām noraidīt šo rakstu.“
Par laimi, šis raksts tika publicēts atkārtoti.
Tas tika publicēts neatkarīgākā zinātniskajā žurnālā.
Taču viss process beidzās ar to, ka galvenais autors Entonijs Mousons tajā brīdī tika atstādināts no amata savā universitātē.
Vismaz pētījums tika publicēts.
2020. gadā es iepazinos ar medicīnas žurnālistu Neilu Milleru, un mēs šo pētījumu bijām sākuši jau 2018. gada sākumā.
Mēs pētījām bērnus, kuri tika vakcinēti pirmajā dzīves gadā, salīdzinot ar bērniem, kuri pirmajā dzīves gadā netika vakcinēti.
Tātad šajā brīdī mēs ņēma vērā tikai zīdaiņu vakcinācijas, kas veido aptuveni 24 vakcinācijas — atšķirību starp abām grupām.
Taču, tāpat kā Mawsona pētījumā, lielākā daļa no mūsu vakcinētajiem bērniem nebija pilnībā vakcinēti.
Tātad vidēji viņi saņēma 8 līdz 9 vakcinācijas pirmajā dzīves gadā.
Ja aplūko tikai pirmo dzīves gadu, kurā vakcinācija notiek īpaši intensīvi — vienā reizē tiek veikti līdz pat 6 vai 7 potējumiem
—, tad attīstības aizture šajā periodā tika novērota divreiz biežāk, un astma vakcinētajā grupā tika
konstatēta 4,5 reizes biežāk nekā nevakcinētajā grupā.
Ņemiet vērā, ka šīs sarkanās joslas attēlo tikai daļēji vakcinētus bērnus.
Arī ausu iekaisumi vakcinētajā grupā tika novēroti divreiz biežāk nekā nevakcinētajā grupā.
Un, kad sākām pētīt gremošanas trakta slimības, mēs novērojām parādības, kas ļoti līdzinājās attīstības aizturei.
Man tas šķita ļoti interesanti:
Vakcinētajiem bērniem bija 2,5 reizes vairāk kuņģa-zarnu trakta slimību nekā nevakcinētajiem bērniem.
Bija patiešām grūti publicēt šo zinātnisko rakstu.
Labi, tāpēc mēs iesniedzām šo rakstu pieciem dažādiem prestižiem medicīnas žurnāliem ar recenzēšanas procesu.
Tātad varētu domāt, ka vismaz viens no žurnāliem tos pārbaudītu un nevis vienkārši vispārīgi noraidītu.
Taču zīmīgi, ka viņi noraidīja darbu 24 stundu laikā pēc tā iesniegšanas.
Patiesībā viens recenzents rakstīja: „Braiens Hūkers ir vakcinācijas pretinieks,
punkts, es noraidu šo zinātnisko rakstu.“
Tātad tas bija uzbrukums man, nevis uzbrukums darbam.
Beidzot mēs atradām žurnālu „SAGE Open Medicine“.
Un parasti zinātniskie žurnāli rakstu pārbauda vienu reizi un pēc tam to pieņem vai noraida.
Labi, šajā gadījumā bija četri dažādi recenzenti, kuri 11 mēnešu laikā trīs reizes atsevišķi
pārbaudīja rakstu un katru reizi sniedza komentārus.
Tātad šī raksta tapšana ilga ilgāk nekā grūtniecība.
Raksts beidzot tika pieņemts publicēšanai izdevniecībā SAGE un publicēts 2020. gada maijā, tieši laikā, kad sākās pandēmija.
Un tas ir skatīts vai lejupielādēts aptuveni 300 000 reizes. Tas ir ļoti, ļoti populārs raksts.
Apmēram ik pēc pieciem vai sešiem mēnešiem es saņemu e-pastu no žurnāla, kurā kāds sūdzas par rakstu un prasa, lai to noņemtu.
Līdz šim, sešus gadus vēlāk, viņi joprojām mūs atbalsta.
Tas bija nozīmīgs pagrieziena punkts, jo runa ir ne tikai par svarīgu rakstu nozīmīgā žurnālā, bet arī par to, ka šis žurnāls
tika indeksēts ASV Nacionālo veselības institūtu Nacionālajā medicīnas bibliotēkā – vakcinācijas atbalstītāji, zinātnieki,
vadītāji, ārsti un visi pārējie atkal un atkal mēģina to izņemt.
Mēs neļāvāmies novirzīt no ceļa un uzsākām jaunu pētījumu, kas tika publicēts 2021. gadā.
Mēs paplašinājām mūsu kohortu – proti, pētīto bērnu grupu – līdz divkāršam sākotnējā pētījuma apjomam.
Tagad salīdzināsim pilnībā vakcinētos pacientus, kuri ir ievērojuši vakcinācijas grafiku, ar pilnībā nevakcinētiem
pacientiem, un, to darot, mūsu sarkanās joslas kļūs lielākas.
Tātad tiek aplūkotas alerģijas, kuņģa-zarnu trakta slimības, astma, autisms, ADHD un hroniski ausu iekaisumi.
Dažas no šīm atšķirībām: hroniski ausu iekaisumi vakcinētajā grupā, proti, pilnībā vakcinētajā grupā, ir
gandrīz 28 reizes biežāki nekā nevakcinētajā grupā.
ADHS: Vienam no desmit bērniem Amerikas Savienotajās Valstīs ir diagnosticēts ADHS, un šis traucējums ir 20 reizes biežāk
sastopams vakcinēto bērnu grupā nekā nevakcinēto bērnu grupā.
Mēs esam guvuši arī dažus interesantus atklājumus par autismu.
Kad mēs aplūkojām bērnus, kuri tika baroti ar krūti vai nē, un kuri tika vakcinēti vai nē,
mēs atklājām kaut ko ļoti, ļoti interesantu.
Vismazākais risks bija novērots nevakcinētiem bērniem.
Tas attiecas uz visām vakcinācijām, neatkarīgi no tā, vai tās tika veiktas pirms vai pēc pirmā dzimšanas dienas.
Tātad viņi vispār nebija vakcinēti.
Ja viņas tika barotas ar krūti, risks bija viszemākais.
Bērniem, kuri nebija vakcinēti, bet kurus baroja ar pudeli vai zīdaiņu maisījumu, iespēja
saņemt autisma diagnozi bija 2,5 reizes lielāka.
Ja bērni bija vakcinēti un baroti ar krūti – tātad tieši pretēji –, tad varbūtība
saņemt autisma diagnozi bija 6,7 reizes lielāka.
Un visbeidzot visvājākos rezultātus — ar 12,5 reizes lielāku risku — uzrādīja tie, kuri bija vakcinēti.
Tie ir pilnībā vakcinēti bērni, kurus nav barojuši ar krūti.
Un mēs esam definējuši jēdzienu „barots ar krūti“: lai bērnu uzskatītu par barotu ar krūti, viņam vismaz
sešu mēnešu garumā bija regulāri jāsaņem mātes piens. Pirms viņa otrā dzimšanas dienas.
Es, protams, zinu, ka bērni dažkārt piedzimst sarežģītās situācijās.
Es izprotu situāciju saistībā ar iespēju konsekventi barot bērnu ar krūti.
Turklāt mēs vēlamies ņemt vērā salīdzinājumu starp vakcinētiem un nevakcinētiem bērniem, kā arī dzemdību veidu
— vai tās bija normālas dzemdības vai ķeizargrieziens.
Arī šajā gadījumā man ir skaidrs, ka pastāv noteiktas ārkārtas situācijas, kurās tas ir ļoti, ļoti grūti.
Ģimenei ir ļoti grūti pieņemt lēmumu par dzemdībām ar ķeizargriezienu.
Vissvarīgākais veselības ziņā ir tas, lai būtu vesels, dzīvs bērns.
To es pilnībā saprotu.
Taču viszemākais risks atkal ir nevakcinētiem bērniem, kas piedzimuši normālos apstākļos.
Ja dzemdības notiek ar ķeizargriezienu, autisma diagnozes varbūtība ir 4,6 reizes lielāka.
Un tā ir higiēnas hipotēze.
Vaginālās dzemdības laikā notiek plaša dzīvībai nepieciešamo mikrobu kolonizācija.
Ja tiek veikta ķeizargrieziena operācija, šie krājumi netiek atjaunoti.
Tātad ir izrādījies, ka tas ir ļoti, ļoti svarīgi.
Saistībā ar ķeizargriezienu pastāv alternatīvas, kā nodrošināt augļa apaugļošanos.
Savukārt pretējā gadījumā, ja bērns tiek vakcinēts normālas dzemdības laikā, mēs novērojām 9,2 reizes lielāku risku.
Un tad vissliktākais — viens no sliktākajiem rezultātiem, ko mēs pētījumā novērojām, piemēram, mana dēla gadījumā: vakcinēts
un dzimis ar ķeizargriezienu, ar 18,7 reizes lielāku risku.
Šis speciālais zinātniskais raksts tika publicēts 2021. gadā žurnālā „Journal of Translational Science“.
Pirms atgriežos pie saviem pētījumiem, vēlos pievērsties dažām citām publikācijām.
Šie ir Džeimsa Lyonas-Veilera un Dr. Pola Tomasa pētījuma rezultāti.
Tā tika izdota 2020. gadā.
Un var redzēt kaut ko ļoti, ļoti līdzīgu.
Viņi izpētīja faktisko ārsta apmeklējumu skaitu.
Cik daudz reizes šie bērni apmeklēja Dr. Tomasa praksi, kad viņi bija vakcinēti (sarkans), salīdzinot ar nevakcinētajiem (zils)?
Un vai šo ārsta apmeklējumu laikā tika diagnosticētas šīs konkrētās slimības?
Un atkal mēs redzējām kaut ko ļoti, ļoti līdzīgu.
Bet jūs pamanāt, ka trūkst autisma.
Un patiešām, tā kā šie sarkanās joslas parasti bija daļēji vakcinēti, Dr. Tomasa praksē nebija pietiekami
daudz bērnu ar autismu, lai veiktu statistikas aprēķinus.
Autisma sastopamības rādītājs viņa praksē bija aptuveni 1 uz 250.
Šo pētījumu publicēt ir bīstami. Tas ir ļoti, ļoti grūti.
Šajā konkrētajā gadījumā zinātniskais raksts tika publicēts 2020. gadā ļoti prestižā zinātniskajā žurnālā „International
Journal of Environmental Research and Public Health”.
Gandrīz uzreiz pēc tam, kad zinātniskais raksts tika nodrukāts un publicēts, Dr. Paulam Tomasam tika atņemta ārsta licence.
Tā bija tūlītēja darbības apturēšana, un viņš vairs nevarēja strādāt par ārstu Oregonas štatā.
Pēc tam žurnālam tika saņemta viena anonīma sūdzība.
Šis zinātniskais raksts tika noņemts 2021. gadā.
Es biju viens no šī darba sākotnējiem recenzentiem.
Laikraksts man piezvanīja un teica: „Ak, mēs apsvērām iespēju noņemt šo rakstu.
Mums ir bažas, ka tas ir ņemts no kāda atsevišķa ārsta prakses.
„Un mēs uzskatām, ka nevakcinētie bērni pārāk atšķiras no vakcinētajiem bērniem, lai varētu veikt ticamu pētījumu.“
Un viņi šos bērnus, šos pieaugušos – cilvēkus, kuri apšauba vakcīnu drošību un efektivitāti – iedala vienā kategorijā.
Viņi saka: „Tu esi citāds, tu esi dīvains, tu retāk ej pie ārsta, tu paliec mājās, pat ja tev ir smadzeņu asinsizplūdums.”
Viņi izsaka šādus absurdus apgalvojumus, lai diskreditētu šāda veida pētījumus.
Tieši to viņi arī izdarīja.
Tad žurnāls man piezvanīja, un es teicu: „Sveiki.
Zināt, esmu pārskatījis šo pētījumu.
„Es palieku pie sava vērtējuma, un man gadījās uzzināt, ka Dr. Tomasa pacienti ir ļoti, ļoti apmierināti ar viņu.“
Tur bija runa par atšķirībām veselības apzinīgā uzvedībā, kas nozīmē, ka nevakcinētie
bērni neiet pie ārsta, kas noteikti nebija tā.
Tātad Dr. Tomasa ārsta licence tika atjaunota, uzliekot ļoti stingrus nosacījumus.
Viņam nebija atļauts runāt par vakcīnām.
Viņam tika atņemtas tiesības, kas noteiktas Pirmajā konstitūcijas grozījumā.
Viņam bija atļauts ārstēt tikai noteiktus pacientus, un viņš nedrīkstēja piedalīties svarīgu lēmumu pieņemšanā.
Viņš ir iesniedzis federālu prasību pret Oregonas Ārstu kolēģiju.
Es viņam novēlu lielu veiksmi šajā jomā.
Tolaik es biju ļoti, ļoti lepns par to, ka Dr. Lyons-Weiler, šīs publikācijas pētnieks un
galvenais autors, atbildēja ar pretuzbrukumu.
Viņš patiešām kopā ar citu ārstu veica šo pašu datu analīzi un parādīja, ka vecāki, kuri saņēma piekrišanas
veidlapu un skaidras atbildes no sava bērnu ārsta, Dr. Tomasa, patiešām labprāt devās pie ārsta.
Iedomājieties: saņem skaidras atbildes, tāpēc atkal turp dodas.
Tādējādi viņi sadalīja praksi trīs grupās: augsta, vidēja un zema veselības aprūpes pakalpojumu izmantošana.
Ja pakalpojumu izmanto bieži, viņi bieži vēršas pie ārsta. Ja pakalpojumu izmanto reti, viņi pie ārsta vēršas ne tik bieži.
Un tad vēl ir tā grupa, kas atrodas pa vidu.
Tātad vakcinētā grupa ir zilā līnija jeb zilā līkne.
Un nevakcinētā grupa ir attēlota ar dzelto līniju.
Atvainojos par slaida slikto salasāmību.
Un viņi konstatēja, ka nevakcinētie bērni visos gadījumos biežāk apmeklēja ārstu, neatkarīgi no tā, vai viņu veselības
aprūpes pakalpojumu izmantošanas biežums bija augsts vai vidējs.
Un tas pats attiecināms arī uz gadījumiem, kad veselības aprūpes pakalpojumi tika izmantoti vismazāk.
Citiem vārdiem sakot: nevakcinētie bērni neapmeklē ārstu retāk, ja viņi vēršas pie ārsta un saņem skaidras atbildes.
Viņi vēlas, lai viņu mazuli pārbaudītu. Viņi uzticas savam ārstam. Viņiem ir labas attiecības.
Un tāpēc viņi iet vismaz tikpat bieži kā parasti.
Tagad es vēlētos pievērsties pētījumam, ko 2022. gadā publicēja „Centers for Disease Control“.
Patiešām tika atklāta saistība starp vakcīnās esošo alumīnija sāls adjuvantu un ilgstošu astmu.
Tika pētītas vakcinācijas, kas veiktas pirms 24. dzīves mēneša, un pēc tam — astma, kas
diagnosticēta laikposmā no 24 mēnešiem līdz pieciem gadiem.
Tādējādi tika noskaidrots, ka, ja bērnam bija ekzēma, – ekzēma ir autoimūnas slimības pazīme.
Tātad, ja bērnam bija ekzēma un viņš saņēma maksimāli iespējamo alumīnija devu vakcīnās,
astmas risks bija par 63 procentiem augstāks.
To sauc par agrīnās bērnības vai bērnu astmu.
To diagnosticē ļoti, ļoti agrīnā stadijā, nevis noteiktā laika posmā.
Tas ir vēl viens autoimūnas slimības simptoms.
Ja viņiem bija ekzēma, risks bija lielāks, it īpaši tad, ja viņi saņēma vislielāko vakcīnas devu.
Taču CDC nekad neiekļaus kontroles grupu ar nulles pakļautību, tāpēc izrādās, ka zilganā josla šeit attēlo augstu alumīnija
saturu, bet oranžā josla — tikai nedaudz mazāku alumīnija saturu.
Tas ir krāpšana, to sauc par krāpšanu; viņiem būtu bijis jāiekļauj grupa bez iedarbības; mēs tur redzētu daudz izteiktāku
atšķirību, ja viņi patiešām būtu veikuši kontrolētu pētījumu.
Ja viņi būtu pētījuši bērnus bez ekzēmas, arī šiem bērniem joprojām būtu bijis lielāks astmas risks.
Ja bērnam ir kaut kas līdzīgs ekzēmai – kas acīmredzami ir autoimūna slimība –, ir lietderīgi
atteikties no vakcinācijas plāna vai to atlikt.
Šie bērni tika vakcinēti pirms 24. dzīves mēneša, un vakcinācijas rezultātā pieauga astmas saslimstība.
Ja šo pētījumu izanalizējam sīkāk: pirmie divi dzīves gadi – tas bija milzīgs piekāpums – CDC nekad nestājas to pusē, kuri
apgalvo, ka vakcīnas izraisa kaut ko citu, nevis laimi un sauli.
Tomēr viņi atzina, ka šis ilgstošais astmas gadījums bija trīs smagas astmas diagnozes, kas tika
noteiktas bērniem vecumā no diviem līdz pieciem gadiem.
Tātad jūs to esat atzinuši.
Pārsteidzoši, ka tieši Dr. Franks DiStefano – viņš ir interesants pētnieks – palīdzēja noklusēt saikni starp
vakcīnām un autismu, kas noveda pie filmas „Vaxxed“ tapšanas.
Viņš bija iesaistīts arī Vjetnamas kara veterānu lietas un „Agent Orange” slēpšanā.
Tātad viņam bija pagātne, kurā viņš, iespējams, nebija gluži tik precīzs attiecībā uz patiesību, taču
viņš publicēja savu darbu un pēc tam devās pensijā.
Tātad tas bija viņa pēdējais vārds.
Labi, vai esat gatavi vēl vairāk stabiņdiagrammām?
Tagad runāsim pavisam tieši — šie ir neapstrīdamie fakti, patiesā, skarba realitāte, kas izriet no pētījumiem,
kuros salīdzināti vakcinētie un nevakcinētie cilvēki.
Es vēlos parādīt ļoti, ļoti krasu kontrastu, un tam ir pamatots iemesls.
Es vēlos, lai cilvēki patiešām saprastu, ka šāda veida analīze – analīze, ko veic tikai neatkarīgi pētnieki – nav
veikta ne valsts finansētās universitātēs, ne arī tieši CDC vai „Nacionālajos veselības institūtos”.
Tie ir neatkarīgi zinātnieki, un šis ir viņu darba rezultāts.
Un, ja mēs to publicēsim, mums no tā nekas nebūs ieguvams, gluži pretēji — mēs varam zaudēt iztikas
līdzekļus, tikt apsūdzēti, zaudēt ārsta licenci un tā tālāk.
Tādējādi daudzos aspektos man nav nekāda prieka par to, ka man jānorāda uz nodarītā kaitējuma apmēru, turklāt
tādējādi apdraudot savu iztiku un ģimenes labklājību.
Bet, ja aplūkojam Dr. Mawsona pētījumu, kurā viņš atkal izmantojis Floridas Medicaid datu bāzi:
Runa ir par autisma spektra traucējumiem, hiperkinētisko sindromu, ADHD, epilepsiju, krampjiem, mācīšanās
traucējumiem, encefalopātiju, muskuļu trīcēm un vismaz vienu no četriem minētajiem neiroloģiskajiem attīstības traucējumiem.
Tātad mācīšanās traucējumu risks svārstās no vairāk nekā 2 %, vairāk nekā 2,5 % līdz pat gandrīz 7 %.
Turklāt viņš vienlaikus pētīja priekšlaicīgas dzemdības, un visi šie riski palielinās – tātad priekšlaicīgu
dzemdību gadījumos mēs novērojam augstāku rādītāju.
Tāpēc mēs organizācijā „Children’s Health Defense“ esam pastiprinājuši savus centienus.
Mēs sadarbojamies tieši ar brīnišķīgiem, anonīmiem ārstiem, kuri savās praksēs ārstē gan vakcinētus, gan nevakcinētus bērnus.
Saskaņā ar pēdējo uzskaiti mums ir desmit dažādi ārsti, no kuriem mēs esam izmantojuši anonimizētus datus – tās visas ir ļoti,
ļoti drošas ārstu prakses, mēs datus glabājam ļoti, ļoti droši un nekad neatklājam neko, kas varētu identificēt pacientus.
Un mēs esam redzējuši, kā šis skaitlis ir pieaudzis līdz tagad jau vairāk nekā – šie dati vairs nav
aktuāli –; mums tagad ir vairāk nekā 100 000 pacientu.
Patiesībā mums to vispār nevajadzētu darīt, jo CDC rīcībā ir sava datu bāze, kurā ir nevis 100 000, bet gan trīs miljoni bērnu.
Bet viņi šos datus neatklāj, viņi tos pat – un man to teikt ir nepatīkami – viņi šos datus pat ministram
Kenedijam neizpauž, viņi pastāvīgi cenšas tos slēpt.
Dažādās vietās un saskaroties ar dažādiem juridiskiem šķēršļiem, taču šajā kohortā mums ir 4 000 pilnīgi nevakcinētu pacientu, un
mēs esam viņus novērojuši no dzimšanas vismaz četru gadu garumā.
Vecākie bērni šajā grupā ir vecumā no 13 līdz 15 gadiem.
Vismazākais vecums ir četri gadi, jo mums ir vajadzīgas diagnozes par attīstības aizturi, autismu, tikiem vai ko citu.
Pārējie grupas dalībnieki galvenokārt ir daļēji vakcinēti bērni.
Tas bija pamats maniem iepriekšējiem publikācijām, taču mēs esam paplašinājuši grupu un turpināsim to paplašināt.
Nu, vienkārši, lai jums parādītu: tas ir pavisam nesen, šis darbs tiek publicēts tieši šobrīd.
Mēs esam aplūkojuši neiroloģiskos attīstības traucējumus, mēs esam aplūkojuši autoimūnas
saslimšanas, tagad pievērsīsimies infekcijām.
Jo vakcīnu mērķis ir saglabāt jūsu veselību un novērst infekcijas.
Taču šajā kohortā mēs novērojām, ka šīs atkārtotās infekcijas tika definētas kā vismaz trīs dažādas diagnozes — 12 mēnešu
periodā —, kurā bērns bija reģistrēts šajā pediatra praksē:
Ausu iekaisumi, elpceļu slimības, streptokoku infekcijas – tas viss bija daudz, daudz biežāk.
Un, kad mēs apskatījāmies vakcināciju skaitu – iekļaujot arī nevakcinētos bērnus –, proti, pirmajā dzīves gadā – no
vienas līdz trīs vakcinācijām, pirmajā dzīves gadā – no četrām līdz sešām, no sešām līdz deviņām un tad desmit vai vairāk.
Un redzams, ka nevakcinētajiem kopumā un gandrīz visos gadījumos klājas daudz labāk.
Tātad tie vienkārši ir veselīgāki bērni.
Ir novērota zemāka saslimstība ar elpceļu slimībām gadījumos, kad veikti desmit vai vairāk vakcinācijas, un es to
patiešām saistītu ar to, ka tas notiek, ja vakcinē veselu bērnu un vienkārši turpina vakcinēt.
Mēs to saucam par „veselā vakcinētā efekta”.
Un šāda veida informāciju mēs parasti redzam.
Mēs neuzskatām šo informāciju par nenozīmīgu.
Un es vēlos arī paust savu gatavību:
Ja vakcīnas izrādās efektīvākas, ja tās nodrošina labākus rezultātus, mēs vēlamies
tām piešķirt vislielāko uzticības kredītu.
Mūsu pienākums ir vienīgi nodrošināt, ka mēs rīkojamies absolūti godīgi un ka mūsu publikācijās atspoguļojam absolūtu patiesību.
Kopumā tas ir ļoti, ļoti skaidri redzams, ja salīdzinām vakcinētos un nevakcinētos bērnus.
Vakcinētie bērni kādā veidā cieš.
Mēs nezinām, par kādu konkrētu traucējumu varētu būt runa.
Taču mēs zinām arī to, ka ir pieejamas tehnoloģijas un instrumenti, ar kuriem var prognozēt
šos konkrētos vakcinācijas izraisītos kaitējumus.
Es šeit izlaidīšu dažus slaidus, lai tūlīt pārietu pie secinājumiem.
Tātad viņiem ir mazāk attīstības aizkavēšanās gadījumu un neiroloģisku diagnožu.
Viņiem retāk rodas astma, ausu iekaisumi, autoimūnas saslimšanas un alerģijas, elpceļu infekcijas, kā arī
streptokoku infekcijas, un kopumā viņi ir veselīgāki.
Tātad tas ir pilnīgi skaidrs.
Mēs šeit neizmantojam nekādus maldināšanas paņēmienus, un mēs balstāmies uz 11 neatkarīgiem
pētījumiem, kuru rezultāti ir ļoti, ļoti līdzīgi.
Es jums parādīju Antona Mousona („Children’s Health Defense”), kā arī Džeimsa Lyonas-Vailera un Pola Tomasa pētījumu rezultātus.
Tātad tās ir tikai trīs no pētniecības grupām, kas veic šāda veida pētījumus, un mēs visur novērojam šāda veida efektu, un, kā
jūs zināt, man tas, protams, ir ļoti personīgs jautājums, un tas ir ļoti personīgs jautājums daudziem
cilvēkiem, kuri strādā organizācijā „Children’s Health Defense“ un atbalsta šo organizāciju.
Bet atkārtošu vēlreiz: mūsu mērķis nav diktēt cilvēkiem, ko viņiem jādara.
Mēs vēlamies informēt cilvēkus un nodrošināt, ka viņiem ir pieejami atbilstoši līdzekļi, lai pieņemtu apzinātu
lēmumu par jebkādu iejaukšanos, jo īpaši par iejaukšanos agrīnā bērnībā un šajos ļoti, ļoti jutīgajos attīstības posmos.
Liels paldies.
Dr. Braiens Hūkers, „Children’s Health Defense“