Dr. Brian Hooker er vitenskapelig leder for Children’s Health Defense.
Children’s Health Defense er en ideell organisasjon i USA.
Deres oppdrag er å beskytte barns helse over hele verden, avdekke årsakene til helseskader
hos barn og stille de ansvarlige til ansvar.
Brian Hooker holdt et foredrag i Sveits den 29. april 2026, med AUF1-programleder Thomas Eglinski som moderator.
Det var en personlig opplevelse som fikk Brian Hooker til å begynne å sette seg inn i temaet vaksinasjon i
sammenheng med kroniske sykdommer hos barn for 28 år siden.
Allerede den gang konstaterte han at antallet barn med kroniske sykdommer hadde økt betydelig på verdensbasis.
I dag har ett av fem barn i USA en utviklingsforstyrrelse.
Hans vitenskapelige studier, der han sammenligner vaksinerte og uvaksinerte barn med hensyn til kroniske sykdommer,
samt lignende studier utført av hans kolleger, blir generelt avvist for publisering av medisinske fagblader.
Dermed melder spørsmålet seg:
Hvorfor blir nettopp disse omfattende vaksineundersøkelsene kategorisk undertrykt av svært profesjonelle
autoriteter innen sitt fagfelt, og hvorfor blir de dramatiske sammenhengene holdt skjult?
Hvem har interesse av at det brede legemiljøet og verdensbefolkningen ikke får vite noe om dette?
I foredraget kan du lære mer om Brian Hookers vitenskapelige arbeid og de oppsiktsvekkende
resultatene fra hans vitenskapelige studier.
La oss komme i gang. Jeg er vitenskapelig leder for Children's Health Defense.
Jeg begynte å jobbe for Robert F. Kennedy Jr. rundt 2015.
Og ble til slutt ansatt direkte hos Children's Health Defense i 2021.
Jeg har et barn som har fått skader som følge av en vaksine.
Da sønnen min var 15 måneder gammel, fikk han tre vaksiner mens han hadde en aktiv ørebetennelse.
Deretter utviklet han svært, svært raskt nevrologiske utviklingsforstyrrelser. Han fikk diagnosen autisme.
For 28 år siden konstaterte jeg altså at antallet syke barn i USA – og faktisk over hele verden – hadde økt betydelig.
I dag har ett av seks barn – nå er det ett av fem barn – i USA en utviklingsforstyrrelse.
Minst ett av 31 barn har autisme eller har fått en autismediagnose.
I hjemstaten min, California, er det ett av 19 barn.
I Los Angeles, i Los Angeles County, er det nå én av ti gutter.
Og hvis du har sett filmen «Vaxxed», vet du at det – som man kunne forvente – rammer tre av ti afroamerikanske gutter.
Dermed får 30 % av de afroamerikanske guttene i Los Angeles County diagnosen autismespektrumforstyrrelse.
Alle disse tallene har steget siden slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet.
Vi vet også at leger innenfor det etablerte helsevesenet, legemiddelrepresentanter og regjeringsrepresentanter
svært ofte forteller oss at vaksineskader er sjeldne, at det bare forekommer hos én av en million.
Bare én av en million mennesker får en vaksinasjonsreaksjon. Men det stemmer ikke.
Vi vet at CDC bestilte en studie, nærmere bestemt i 2010.
I denne studien undersøkte de 1,4 millioner vaksinasjoner som ble gitt over en periode på tre år.
Av disse var 35 000 potensielt alvorlige bivirkninger.
For meg er det altså ikke én av en million, men 35 000 av en million, noe som er et helt
annet tall. Eller det utgjør omtrent 2,6 %.
Og når man i tillegg tar hensyn til at folk får mer enn én vaksine – dette opprinnelige tallet gjaldt nemlig én
enkelt vaksine – øker sannsynligheten for vaksineskade til 10 %.
Dette er altså potensielt alvorlig.
CDC nektet mer eller mindre å fortsette å finansiere studien, og den ble ikke forlenget.
Det ville automatisk ha satt i gang vårt system for rapportering av bivirkninger.
Men i stedet for å se fremover og virkelig forstå vaksineskader, har de valgt å la være.
Hva skjer når vi sammenligner vaksinerte og uvaksinerte barn?
Vi vet allerede at CDC rett og slett ikke ønsket å få denne informasjonen.
De brøt all kontakt med disse forskerne. De svarte verken på e-postene eller telefonene deres.
Men i 2017 begynte jeg å undersøke resultatene for vaksinerte og uvaksinerte barn.
Hvis et barn får én vaksine, regnes det som vaksinert. Hvis et barn ikke får noen vaksiner, regnes det som uvaksinert.
I de følgende lysbildene skiller vi derfor mellom vaksinerte og uvaksinerte barn.
Det dreier seg altså ikke nødvendigvis om barn som er fullstendig vaksinert, men allerede én
eller flere vaksiner gjør dem til vaksinerte barn.
Hvis vi ser på dette: Dette er en studie som ble gjennomført i 2017 av en god kollega av meg, Anthony Mawson.
De røde stolpene representerer de vaksinerte barna. De blå stolpene representerer de uvaksinerte barna.
Og man kan se at allergisk rhinitt, altså neseallergi, forekommer 30 ganger oftere i den vaksinerte gruppen.
Og i det store og hele handlet det om barn som var delvis vaksinert.
I dette utvalget var det tilfeldigvis barn som fikk hjemmeundervisning.
Ser man deretter på de øvrige sykdommene vi har undersøkt, dreide det seg stort sett om autoimmune sykdommer eller
utviklingsforstyrrelser, som forekom mellom 3,9 ganger og omtrent 5 ganger oftere hos de vaksinerte barna.
Det gir meg håp å se at stadig flere mennesker kommer.
Jo flere mennesker det er i dette lille rommet, desto varmere blir det, men familier som svetter sammen, holder sammen.
I den samme studien har forskerne undersøkt faktiske infeksjoner hos vaksinerte barn sammenlignet med uvaksinerte barn.
Og de konstaterte at forekomsten av lungebetennelse var omtrent fem ganger så høy.
Det dreide seg om lungebetennelser som vanligvis krevde sykehusinnleggelse.
I tillegg led rundt 20 % av alle vaksinerte barn av kroniske ørebetennelser, mens
andelen blant de uvaksinerte barna var under 6 %.
Vi vet at ikke alle babyer blir født like. Ok, noen babyer kommer til verden i dårligere helse enn andre.
I dette tilfellet undersøkte forskerne for tidlige fødsler. Det dreide seg altså om for tidlig fødte barn.
Og de sammenlignet vaksinerte barn med uvaksinerte barn.
Hvis de altså var vaksinert og født for tidlig, var risikoen for at de skulle utvikle en nevrologisk utviklingsforstyrrelse – det
vil si autisme, tics, ADHD, en autismespektrumforstyrrelse eller Aspergers syndrom – 14,5
ganger høyere enn hos fullbårne og uvaksinerte barn.
I den samme gruppen av personer var sannsynligheten for å få denne diagnosen 2,7 ganger høyere blant barn født til
termin og som var vaksinert, enn blant uvaksinerte barn.
Ok, for å kunne publisere denne typen forskning i den etablerte vitenskapelige eller
medisinske faglitteraturen, trenger vi kontakter.
Det er en veldig, veldig vanskelig prosess. Vi kaller det kontaktsport.
Denne fagartikkelen ble først akseptert for publisering i tidsskriftet «Frontiers in Public Health».
Så snart den var blitt godkjent og kun sammendraget av artikkelen var blitt publisert, skapte den stor oppsikt.
Bare sammendraget ble lastet ned 80 000 ganger den første helgen da denne artikkelen ble presentert på tidsskriftets nettside.
Til slutt ble artikkelen fjernet fra «Frontiers in Pediatrics» den ettermiddagen, mandag ettermiddag etter helgen.
De sa: «Vi har ikke trukket artikkelen tilbake. Vi var ikke ferdige med vurderingen ennå.»
Ja, det stemmer. Vi var ikke ferdige med gjennomgangen ennå. Og vi har sjekket det en gang til.
«Og denne gangen har vi besluttet å avvise artikkelen.»
Heldigvis ble denne artikkelen publisert på nytt.
Den ble publisert i et mer uavhengig fagblad.
Men hele prosessen endte med at førsteforfatteren, Anthony Mawson, på det tidspunktet ble suspendert fra universitetet sitt.
I det minste ble studien altså publisert.
I 2020 kom jeg i kontakt med medisinjournalisten Neil Miller, og vi hadde allerede startet denne studien i begynnelsen av 2018.
Vi undersøkte barn som ble vaksinert i løpet av sitt første leveår, sammenlignet med barn som
ikke ble vaksinert i løpet av sitt første leveår.
På dette tidspunktet så vi altså bare på vaksinasjoner av spedbarn, noe som utgjør rundt 24
vaksinasjoner – forskjellen mellom de to gruppene.
Men akkurat som i Mawson-studien var de fleste av våre vaksinerte barn ikke fullstendig vaksinert.
I gjennomsnitt fikk de altså 8 til 9 vaksiner i løpet av det første leveåret.
Hvis man ser bare på det første leveåret, der vaksinasjonsprogrammet er spesielt intensivt, med opptil 6 eller
7 vaksiner på en gang, var utviklingsforsinkelser dobbelt så vanlige, og astma forekom 4,5 ganger oftere i
den vaksinerte gruppen enn i den uvaksinerte gruppen.
Vær oppmerksom på at disse røde stolpene kun viser delvis vaksinerte barn.
Også ørebetennelser forekom dobbelt så ofte i den vaksinerte gruppen som i den uvaksinerte.
Og da vi så begynte å se nærmere på mage- og tarmsykdommer, la vi merke til noe som lignet veldig på utviklingsforsinkelser.
Det syntes jeg var veldig interessant:
Vaksinerte barn hadde 2,5 ganger så mange mage- og tarmsykdommer som uvaksinerte barn.
Det var virkelig vanskelig å få denne vitenskapelige artikkelen publisert.
Ok, så vi sendte inn denne artikkelen til fem forskjellige anerkjente medisinske fagblader med fagfellevurdering.
Man skulle altså tro at i det minste ett av tidsskriftene ville vurdere dem, og ikke bare avvise dem uten videre.
Men det er betegnende at de avviste arbeidet innen 24 timer etter at det ble levert inn.
En fagfelle skrev faktisk: «Brian Hooker er en vaksinemotstander, punktum, jeg avviser denne fagartikkelen.»
Det var altså et angrep på meg, ikke et angrep på arbeidet.
Til slutt fant vi tidsskriftet «SAGE Open Medicine».
Og vanligvis vurderer vitenskapelige tidsskrifter en artikkel én gang, og deretter godkjenner eller avviser de den.
Ok, i dette tilfellet var det fire forskjellige fagfellevurderere som vurderte artikkelen tre ganger hver for seg over
en periode på 11 måneder og kom med kommentarer hver gang.
Det tok altså lenger tid å få denne artikkelen ferdig enn en graviditet.
Artikkelen ble til slutt godkjent av SAGE og publisert i mai 2020, akkurat i tide til pandemien.
Og den har blitt åpnet eller lastet ned rundt 300 000 ganger. Det er en veldig, veldig populær artikkel.
Omtrent hver femte til sjette måned får jeg en e-post fra tidsskriftet der noen klager
på artikkelen og krever at den skal fjernes.
Selv nå, seks år senere, holder de fortsatt fast ved oss.
Dette var en viktig milepæl, for det dreier seg ikke bare om en viktig artikkel i et viktig tidsskrift, men tidsskriftet ble også
indeksert i National Library of Medicine ved det amerikanske National Institutes of Health –
Vaksineforkjempere, forskere, ledere, leger, hvem det enn måtte være, prøver stadig vekk å få den fjernet.
Vi lot oss ikke avskrekke, men satte i gang en ny studie som ble publisert i 2021.
Vi utvidet kohorten vår – altså gruppen av barn som ble undersøkt – til det dobbelte av den opprinnelige studien.
Nå sammenligner vi pasienter som er fullstendig vaksinert og som har fulgt vaksinasjonsplanen, med pasienter
som ikke er vaksinert i det hele tatt, og når vi gjør det, blir de røde stolpene våre større.
Man ser altså på allergier, mage- og tarmsykdommer, astma, autisme, ADHD og kroniske ørebetennelser.
Noen av disse forskjellene: Kroniske ørebetennelser forekommer nesten 28 ganger oftere i den vaksinerte gruppen – den
fullstendig vaksinerte gruppen – enn i den uvaksinerte gruppen.
ADHD: Ett av ti barn i USA har fått diagnosen ADHD, og forekomsten er 20 ganger høyere i
den vaksinerte gruppen enn i den uvaksinerte.
Vi har også fått noen interessante innsikter om autisme.
Da vi så på barna – både de som ble ammet og de som ikke ble det, og de som ble vaksinert og de som ikke
ble det – oppdaget vi noe veldig, veldig interessant.
Risikoen var lavest blant uvaksinerte barn.
Dette gjaldt alle vaksiner, uavhengig av om de ble gitt før eller etter barnets første bursdag.
De fikk altså ingen vaksiner i det hele tatt.
Hvis de ble ammet, var risikoen deres lavest.
Blant de uvaksinerte barna som likevel ble matet med flaske eller morsmelkerstatning, var
sannsynligheten for å få en autisme-diagnose 2,5 ganger høyere.
Hvis de var vaksinert og ammet – altså det motsatte – var sannsynligheten for å få en autisme-diagnose 6,7 ganger høyere.
Og til slutt var det de som var vaksinert som kom dårligst ut – med en 12,5 ganger høyere risiko.
Dette er barn som er fullstendig vaksinert og som ikke har blitt ammet.
Og vi har definert «ammet» slik: For at et barn skal regnes som ammet, må det ha fått morsmelk
regelmessig i minst seks måneder. Før det fyller to år.
Jeg vet selvfølgelig at barn noen ganger blir født inn i vanskelige situasjoner.
Jeg har forståelse for utfordringene knyttet til å amme konsekvent.
I tillegg ønsker vi å ta hensyn til en sammenligning mellom vaksinerte og uvaksinerte barn, samt
fødselsmåten – om det var en normal fødsel eller keisersnitt.
Også her er jeg klar over at det finnes visse nødsituasjoner der det er veldig, veldig vanskelig.
Det er en svært vanskelig beslutning for en familie å velge keisersnitt.
Det viktigste for helsen er å ha et sunt, levende barn.
Det forstår jeg fullt og helt.
Men den laveste risikoen finnes igjen hos uvaksinerte barn som er født på vanlig måte.
Ved keisersnitt er sannsynligheten for å få en autisme-diagnose 4,6 ganger høyere.
Og dette er hygienehypotesen.
Ved en vaginal fødsel skjer det en omfattende kolonisering med livsviktige mikrober.
Ved keisersnitt blir disse ikke fylt opp igjen.
Det har altså vist seg at dette er veldig, veldig viktig.
Det finnes alternativer ved keisersnitt for å kolonisere et ufødt barn.
I en omvendt situasjon, når barnet blir vaksinert ved en normal fødsel, så vi en 9,2 ganger høyere risiko.
Og så det verste – et av de verste resultatene vi så i studien, akkurat som hos min sønn: vaksinert og
født med keisersnitt, med en 18,7 ganger høyere risiko.
Denne spesielle fagartikkelen ble publisert i «Journal of Translational Science» i 2021.
Jeg vil ta opp noen andre publikasjoner før jeg kommer tilbake til min egen forskning.
Dette er resultatene av en studie utført av James Lyons-Weiler og dr. Paul Thomas.
Den ble utgitt i 2020.
Og man ser noe som er veldig, veldig likt.
De undersøkte de faktiske legebesøkene.
Hvor mange legebesøk hadde disse barna hos dr. Thomas da de var vaksinert (rødt)
sammenlignet med de som ikke var vaksinert (blått)?
Og ble disse spesifikke sykdommene diagnostisert under disse legebesøkene?
Og igjen så vi noe som var veldig, veldig likt.
Men du legger merke til at autisme mangler.
Og faktisk var det ikke nok autistiske barn i dr. Thomas’ praksis – siden disse røde stolpene typisk sett representerte
delvis vaksinerte barn – til å utarbeide statistikk.
Andelen pasienter med autisme i hans praksis var omtrent 1 av 250.
Det er farlig å publisere denne forskningen. Det er veldig, veldig vanskelig.
I dette konkrete tilfellet ble fagartikkelen publisert i 2020 i et svært anerkjent fagblad, nemlig International
Journal of Environmental Research and Public Health.
Nesten umiddelbart etter at fagartikkelen ble trykt og publisert, ble dr. Paul Thomas fratatt legelisensen.
Det ble en umiddelbar suspensjon, og han kunne ikke lenger utøve legeyrket i delstaten Oregon.
Dette ble etterfulgt av én enkelt anonym klage til tidsskriftet.
Fagartikkelen ble fjernet i 2021.
Jeg var en av de opprinnelige sensorene for oppgaven.
Avisen ringte meg og sa: «Å, vi har vurdert å fjerne artikkelen.»
Vi frykter at den stammer fra en enkelt leges praksis.
«Og vi mener at uvaksinerte barn skiller seg for mye fra vaksinerte barn til at man kan gjennomføre en gyldig studie.»
Og de setter disse barna, disse voksne, menneskene som stiller spørsmål ved vaksinenes sikkerhet og effektivitet, i en bås.
De sier: Du er annerledes, du er rar, du går sjeldnere til legen, du blir hjemme selv om du har hjerneblødning.
De kommer med slike absurde påstander for å diskreditere denne typen studier.
Det var akkurat det de gjorde.
Så ringte bladet meg, og jeg sa: «Hallo.»
Vet du, jeg har sett nærmere på studien.
«Jeg står ved min anmeldelse, og jeg vet tilfeldigvis at dr. Thomas’ pasienter er veldig, veldig fornøyde med ham.»
Der handlet det om forskjeller i helsebevisst atferd, noe som innebærer at uvaksinerte barn ikke
går til legen, noe som definitivt ikke var tilfelle.
Dr. Thomas’ autorisasjon ble altså gjenopprettet med svært strenge vilkår.
Han fikk ikke lov til å snakke om vaksiner.
Han ble fratatt sine rettigheter i henhold til det første grunnlovstillegget.
Han fikk bare lov til å behandle bestemte pasienter og kunne ikke delta i viktige beslutninger.
Han har anlagt sak ved en føderal domstol mot legestiftelsen i Oregon.
Jeg ønsker ham lykke til med det.
Den gang var jeg veldig, veldig stolt over at dr. Lyons-Weiler, forskeren og
hovedforfatteren av denne publikasjonen, slo tilbake.
Han gjennomførte faktisk, sammen med en annen lege, en analyse av de samme dataene og viste at foreldre som fikk
en samtykkeerklæring og klare svar fra barnelegen sin, dr. Thomas, faktisk gjerne gikk til legen.
Tenk deg dette: Man får klare svar, så man drar dit igjen.
Og slik delte de utpraksisen inn i tre grupper: høy, middels og lav bruk av helsetjenester.
Når de bruker helsetjenestene mye, går de ofte til legen. Når de bruker helsetjenestene lite, går de ikke så ofte til legen.
Og så er det jo gruppen som ligger mellom disse to.
Den vaksinerte gruppen er altså den blå linjen, eller den blå kurven.
Og den uvaksinerte gruppen er den gule linjen.
Jeg beklager at lysbildet er vanskelig å lese.
Og de konstaterte at de uvaksinerte barna gjennomgående oppsøkte legen oftere, uavhengig av om de
hadde høy eller middels bruk av helsetjenester.
Og det var akkurat det samme når det gjaldt den laveste bruken av helsetjenester.
Med andre ord: Uvaksinerte barn går ikke sjeldnere til legen når de oppsøker legen sin og får klare svar.
De ønsker å få barnet sitt undersøkt. De stoler på legen sin. De har et godt forhold.
Og derfor går de minst like ofte som vanlig.
Nå vil jeg ta for meg en studie som ble publisert av «Centers for Disease Control» i 2022.
Det er faktisk påvist en sammenheng mellom aluminiumsalt-adjuvans i vaksiner og langvarig astma.
Studien omfattet vaksinasjoner gitt før barnet fylte 24 måneder, og deretter astma som
ble diagnostisert mellom 24 måneder og fem år.
Man fant da ut at hvis barnet hadde eksem – eksem er et tegn på en autoimmun sykdom.
Hvis barnet altså hadde eksem og fikk den høyest mulige dosen aluminium i vaksiner, var risikoen for astma 63 prosent høyere.
Dette kalles astma hos småbarn eller barn.
Det diagnostiseres veldig, veldig tidlig, og ikke innenfor et bestemt tidsrom.
Dette er et ytterligere tegn på en autoimmun sykdom.
Hvis de hadde eksem, var risikoen deres høyere, særlig hvis de fikk den høyeste vaksinedosen.
Men CDC vil aldri inkludere en kontrollgruppe med null eksponering, så det viser seg at den blåaktige søylen
her representerer et høyt aluminiuminnhold, mens den oransje søylen inneholder bare litt mindre aluminium.
Det er svindel, det kalles svindel; de burde ha inkludert en gruppe uten eksponering; vi ville ha sett en
mye tydeligere forskjell der, hvis de virkelig hadde gjennomført en kontrollert studie.
Hvis de i stedet hadde undersøkt barn uten eksem, ville disse fortsatt ha hatt en høyere risiko for astma.
Hvis man har et barn som viser tegn på noe som ligner eksem – noe som åpenbart er autoimmunt – er det
fornuftig å avstå fra vaksinasjonsplanen eller utsette den.
Disse barna ble vaksinert før de fylte 24 måneder, og resultatene viste en økning i forekomsten av astma.
Hvis man ser nærmere på denne studien: de to første leveårene – det var et enormt innrømmelse – CDC stiller
seg aldri på siden av dem som hevder at vaksiner forårsaker noe annet enn lykke og solskinn.
De innrømmet imidlertid at det vedvarende astmaet besto av tre diagnoser av alvorlig astma i alderen mellom to og fem år.
Så de har altså innrømmet det.
Merkelig nok var det dr. Frank DiStefano – han er en interessant forsker – som bidro til å dekke over sammenhengen
mellom vaksiner og autisme, noe som førte til filmen «Vaxxed».
Han var også involvert i dekkoperasjonen knyttet til Vietnam-veteranene og stoffet Agent Orange.
Han hadde altså en fortid der han kanskje ikke hadde vært helt nøyaktig med sannheten, men han
publiserte arbeidet sitt og gikk deretter av med pensjon.
Så det var altså hans siste ord.
Ok, er dere klare for enda flere stolpediagrammer?
Nå kommer det helt rett på sak: Dette er de harde fakta, det virkelige og alvorlige når det gjelder
studiene som sammenligner vaksinerte og uvaksinerte.
Jeg vil påpeke en veldig, veldig markant kontrast, og det gjør jeg av en god grunn.
Jeg vil at folk virkelig skal forstå at denne typen analyse – den analysen som kun utføres av uavhengige forskere – ikke
stammer fra statlig finansierte universiteter, og heller ikke direkte fra CDC eller «National Institutes of Health».
Dette er uavhengige forskere, og dette er resultatet av deres arbeid.
Og hvis vi offentliggjør dette, har vi ingenting å vinne; tvert imot kan vi miste levebrødet
vårt, bli tiltalt, miste legelisensen og så videre.
På mange måter gir det meg altså ingen glede å påpeke omfanget av skaden og samtidig
risikere mitt eget levebrød og min families velferd.
Men hvis man ser på studien til dr. Mawson, som igjen har benyttet seg av Florida Medicaid-databasen:
Det dreier seg om autisme, hyperkinetisk syndrom, ADHD, epilepsi, anfall, lærevansker, encefalopati, rykninger og minst
én av de fire nevnte nevrologiske utviklingsforstyrrelsene.
Risikoen ligger altså mellom over 2 %, over 2,5 % og opp til nesten 7 % for lærevansker.
I tillegg har han samtidig undersøkt for tidlige fødsler, og alle disse risikoene øker – ved for
tidlige fødsler ser vi altså en høyere forekomst.
Derfor har vi i «Children’s Health Defense» trappet opp innsatsen vår.
Vi samarbeider direkte med fantastiske leger som ønsker å være anonyme, og som i sine praksiser
behandler både vaksinerte og uvaksinerte barn.
Ifølge den siste oversikten har vi ti ulike leger, og vi har brukt anonymiserte data fra dem – dette er utelukkende svært,
svært sikre legekontorer, vi oppbevarer dataene svært, svært sikkert og avslører aldri noe som kan identifisere pasientene.
Og vi har sett hvordan dette tallet har vokst til nå over – dette er foreldet –; vi har nå over 100 000 pasienter.
Egentlig trenger vi ikke å gjøre dette i det hele tatt, for CDC har en egen database som
ikke omfatter 100 000, men tre millioner barn.
Men de offentliggjør ikke disse opplysningene, de gir dem ikke engang – og jeg sier dette med tungt hjerte – de
gir ikke engang disse opplysningene videre til minister Kennedy, de prøver hele tiden å skjule dem.
På ulike steder og tross ulike juridiske hindringer, men i denne kohorten har vi 4 000 pasienter som ikke er
vaksinert i det hele tatt, og vi har fulgt dem fra fødselen og over en periode på minst fire år.
De eldste barna i denne gruppen er mellom 13 og 15 år gamle.
Den yngste alderen er fire år, fordi vi ønsker å få diagnoser som utviklingsforsinkelser,
autisme, tics og hva det nå enn måtte være.
Resten av gruppen består hovedsakelig av barn som er delvis vaksinert.
Det var utgangspunktet for mine tidligere utgivelser, men vi har utvidet gruppen og kommer til å utvide den ytterligere.
Vel, bare for å vise dere: Dette er helt ferskt – denne artikkelen blir nettopp publisert.
Vi har sett på nevrologiske utviklingsforstyrrelser, vi har sett på autoimmune sykdommer, og nå skal vi se på infeksjoner.
Vaksiner skal nemlig holde deg frisk og forhindre infeksjoner.
Men i denne kohorten så vi at disse tilbakevendende infeksjonene ble definert som minst tre forskjellige
diagnoser – over en periode på 12 måneder – der barnet var registrert ved denne barnelegepraksisen:
Ørebetennelser, luftveissykdommer, streptokokkinfeksjoner – alt dette var mye, mye vanligere.
Og når vi så på antallet vaksiner som ble gitt – vi inkluderte de uvaksinerte – nemlig én til tre vaksiner i det
første leveåret, fire til seks i det første leveåret, seks til ni og deretter ti eller flere.
Og det man ser, er at de uvaksinerte generelt sett og i nesten alle tilfeller har det mye bedre.
Det er altså ganske enkelt sunnere barn.
Det er en lavere forekomst ved ti eller flere vaksiner mot luftveissykdommer, og det vil jeg virkelig
tilskrive det faktum at dette skjer når man vaksinerer et friskt barn og bare fortsetter å vaksinere.
Vi kaller dette «Healthy Vaccinee-effekten».
Og det er slike opplysninger vi vanligvis ser.
Vi tar ikke lett på denne informasjonen.
Og jeg vil også uttrykke min vilje til å:
Hvis vaksinene viser seg å være effektive, hvis de gir bedre resultater, vil vi gi dem all den tillit vi kan.
Det er bare vår plikt å sørge for at vi er helt rettferdige og at vi i våre publikasjoner fremstiller sannheten fullt ut.
Alt i alt er det altså veldig, veldig tydelig når vi sammenligner vaksinerte og uvaksinerte barn.
De vaksinerte barna lider på en eller annen måte.
Vi vet ikke hvilken spesifikk lidelse det kan dreie seg om.
Men vi vet også at teknologien og verktøyene som trengs for å forutse disse spesielle vaksineskadene, finnes.
Jeg skal hoppe over noen lysbilder her for å komme rett til konklusjonen.
De har altså færre utviklingsforsinkelser og nevrologiske diagnoser.
De lider sjeldnere av astma, ørebetennelser, autoimmune sykdommer og allergier, luftveisinfeksjoner samt
streptokokkinfeksjoner, og er generelt sett sunnere.
Det er altså helt klart.
Vi driver ikke med noen villedende taktikker her, og vi støtter oss på 11 uavhengige
studier som viser svært, svært like resultater.
Jeg har vist dere resultatene fra Anthony Mawson, «Children’s Health Defense», samt fra James Lyons-Weiler og Paul Thomas.
Dette er altså bare tre av forskningsgruppene som gjennomfører denne typen studier, og vi ser gjennomgående denne typen effekt,
og det er, som dere vet, åpenbart en svært personlig sak for meg, og det er en svært personlig sak for mange mennesker som jobber
for «Children’s Health Defense» og støtter organisasjonen.
Men la meg gjenta: Det handler ikke om at vi skal diktere hva folk skal gjøre.
Vi ønsker å opplyse folk og sikre at de har de riktige verktøyene til rådighet for å kunne ta en velbegrunnet beslutning om
ethvert inngrep, særlig når det gjelder inngrep i tidlig barndom og i disse svært, svært følsomme utviklingsfasene.
Tusen takk.
Dr. Brian Hooker, «Children’s Health Defense»