Dr. Brian Hooker je znanstveni direktor organizacije Children’s Health Defense.
Children’s Health Defense je neprofitna organizacija iz ZDA.
Njihova naloga je varovati zdravje otrok po vsem svetu, odkrivati vzroke za zdravstvene težave
pri otrocih in odgovorne pripeljati pred sodišče.
Brian Hooker je 29. aprila 2026 v Švici imel predavanje, ki ga je vodil voditelj AUF1 Thomas Eglinski.
Na podlagi osebne izkušnje se je Brian Hooker pred 28 leti začel ukvarjati s temo
cepljenja v povezavi s kroničnimi boleznimi otrok.
Že takrat je ugotovil, da se je število kronično bolnih otrok po vsem svetu znatno povečalo.
Danes ima v Združenih državah Amerike eno od petih otrok motnjo v razvoju.
Njegove znanstvene študije, v katerih primerja cepljene in necepljene otroke glede kroničnih bolezni, ter
podobne študije njegovih kolegov so v medicinskih strokovnih revijah na splošno zavrnjene za objavo.
Zato se poraja vprašanje:
Zakaj prav te obsežne študije o cepljenju visoko strokovni avtoritete na svojem področju kategorčno
potiskajo v ozadje in zamolčujejo dramatične povezave?
Kdo ima interes, da o tem ne izvejo niti zdravstveni delavci niti svetovno prebivalstvo?
V predavanju boste izvedeli več o znanstvenem delu Briana Hookerja in pretresljivih ugotovitvah njegovih znanstvenih študij.
No, začnimo. Sem znanstveni direktor organizacije Children's Health Defense.
Okoli leta 2015 sem začel delati kot sodelavec Roberta F. Kennedyja mlajšega.
Leta 2021 je bil končno zaposlen neposredno pri organizaciji Children's Health Defense.
Imam otroka, ki je utrpel poškodbo zaradi cepljenja.
Ko je bil moj sin star 15 mesecev, je prejel tri cepljenja, medtem ko je imel aktivno vnetje ušes.
Kot posledica tega so se pri njem zelo, zelo hitro pojavile nevrološke motnje v razvoju. Pri njem so ugotovili avtizem.
Torej sem takrat, pred 28 leti, ugotovil, da se je število bolnih otrok v Združenih državah
Amerike in pravzaprav po vsem svetu znatno povečalo.
Danes ima v Združenih državah Amerike eno od šestih otrok – zdaj je to že eno od petih otrok – motnjo v razvoju.
Vsaj eno od 31 otrok ima avtizem oziroma je pri njem bil postavljena diagnoza avtizma.
V moji domači zvezni državi Kaliforniji je to eden od 19 otrok.
V Los Angelesu, v okrožju Los Angeles, je to zdaj vsak deseti fant.
In če ste si ogledali film »Vaxxed«, veste, da to – kot je bilo mogoče pričakovati –
prizadene tri od desetih afroameriških fantov.
Tako je pri 30 % afroameriških fantov v okrožju Los Angeles ugotovljena motnja avtističnega spektra.
Vse te številke primerov so se od poznih 80. in zgodnjih 90. let povečale.
Vemo tudi, da nam zdravniki iz glavnega toka, farmacevtski predstavniki in predstavniki vlade zelo
pogosto pravijo, da so poškodbe zaradi cepljenja redke, da se pojavijo le pri enem od milijona.
Le eden od milijona ljudi naj bi imel reakcijo na cepljenje. A to ni res.
Vemo, da je CDC naročilo študijo, in sicer leta 2010.
V tej študiji so preučili 1,4 milijona cepljenj, ki so bila opravljena v obdobju treh let.
Med njimi je bilo 35.000 potencialno resnih neželenih učinkov.
Zame to torej ni eden od milijona, ampak 35.000 od milijona, kar je povsem drugačna številka. Ali pa je to približno 2,6 %.
Če pa upoštevamo še dejstvo, da ljudje prejmejo več kot eno cepljenje – ta prvotna številka se je namreč
nanašala na eno samo cepljenje –, se verjetnost poškodbe zaradi cepljenja poveča na 10 %.
To je torej potencialno resno.
CDC je bolj ali manj zavrnilo nadaljnje financiranje študije, zato ta ni bila podaljšana.
To bi samodejno sprožilo naš sistem poročanja o neželenih učinkih.
A namesto da bi pogledali v prihodnost in resnično razumeli posledice cepljenja, so se temu odpovedali.
Kaj se zgodi, če primerjamo cepljene in necepljene otroke?
Že vemo, da CDC teh podatkov preprosto ni hotel vedeti.
Prekinili so vsakršen stik s temi raziskovalci. Niso odgovarjali niti na njihova e-poštna
sporočila niti na njihove telefonske klice.
Vendar sem leta 2017 začel preučevati rezultate cepljenih in necepljenih otrok.
Če otrok prejme vsaj eno cepljenje, se šteje za cepljenega. Če otrok ne prejme nobenega cepljenja, se šteje za necepljenega.
V naslednjih diapozitivih bomo tako razlikovali med cepljenimi in necepljenimi otroki.
Torej ne gre nujno za otroke, ki so v celoti cepljeni, ampak že eno ali več cepljenj jih uvršča med cepljene otroke.
Če si ogledamo tole: gre za študijo, ki jo je leta 2017 izvedel moj dober kolega Anthony Mawson.
Rdeči stolpci predstavljajo cepljene otroke. Modri stolpci predstavljajo necepljene otroke.
In kot lahko vidite, se alergijski rinitis, torej alergije nosu, v cepljeni skupini pojavlja 30-krat pogosteje.
Na splošno je šlo pri tem za delno cepljene otroke.
V tem vzorcu so bili to naključno otroci, ki so se šolali doma.
Če si nato ogledamo preostale bolezni, ki smo jih preučevali, gre na splošno za avtoimunske bolezni ali motnje v
razvoju, ki so se pri cepljenih otrocih pojavljale od 3,9-krat do približno 5-krat pogosteje.
Spodbuja me, ko vidim, da prihaja vedno več ljudi.
Čim več ljudi je v tem majhnem prostoru, tem bolj se segreje, a družine, ki se skupaj potijo, ostanejo skupaj.
V isti študiji so raziskovalci primerjali dejanske okužbe pri cepljenih otrocih z necepljenimi.
Ugotovili so, da se je pljučnica pojavljala približno petkrat pogosteje.
Gre za pljučnice, ki so običajno zahtevale bolnišnično zdravljenje.
Poleg tega je približno 20 % vseh cepljenih otrok trpelo zaradi kroničnih vnetij ušes, medtem ko je
bil ta delež pri necepljenih otrocih manjši od 6 %.
Vemo, da se vsi dojenčki ne rodijo enaki. No, nekateri dojenčki se rodijo manj zdravi kot drugi.
V tem primeru so raziskovalci preučevali prezgodnje rojstva. Gre torej za prezgodaj rojene otroke.
Primerjali so cepljene otroke z necepljenimi.
Če so bili torej cepljeni in prezgodaj rojeni, je bilo njihovo tveganje za razvoj nevrološke motnje – torej avtizma, tiki, ADHD,
motnjo avtističnega spektra ali Aspergerjev sindrom – 14,5-krat višje kot pri otrocih,
rojenih ob predvidenem roku in necepljenih.
V isti skupini oseb je bila verjetnost, da bodo prejeli to diagnozo, pri otrocih, rojenih v predvidenem
roku in cepljenih, 2,7-krat višja kot pri necepljenih.
V redu, da bi lahko tovrstne raziskave objavili v uveljavljeni znanstveni ali
medicinski strokovni literaturi, potrebujemo stike.
To je zelo, zelo zahteven proces. Temu pravimo »kontaktni šport«.
Ta strokovni članek je bil najprej sprejet za objavo v reviji z naslovom »Frontiers in Public Health«.
Takoj ko je bil sprejet in je bil objavljen le povzetek članka, je to povzročilo velik razburjenje.
Že v prvem vikendu, ko je bilo to delo objavljeno na spletni strani revije, je bilo samo povzetek prenesenih 80.000-krat.
Končno je bilo delo tisto popoldne, v ponedeljek popoldne po vikendu, umaknjeno iz revije »Frontiers in Pediatrics«.
Rekli so: »Članka nismo umaknili. S pregledom še nismo končali.«
Da, to drži. S pregledom še nismo končali. In smo ga še enkrat pregledali.
»In tokrat smo se odločili, da članek zavrnemo.«
Na srečo je bil ta članek ponovno objavljen.
Objavljen je bil v bolj neodvisni strokovni reviji.
Vendar se je celoten postopek končal s tem, da je bil prvi avtor, Anthony Mawson, v
tistem času začasno suspendiran s svoje univerze.
Vsaj je bila študija torej objavljena.
Leta 2020 sem se povezal z medicinskim novinarjem Neilom Millerjem, s katerim sva
to študijo začela že v začetku leta 2018.
Preučili smo otroke, ki so bili cepljeni v prvem letu življenja, in jih primerjali z otroki,
ki v prvem letu življenja niso bili cepljeni.
Takrat smo torej upoštevali le cepljenja dojenčkov, kar znaša približno 24 cepljenj – razlika med obema skupinama.
Toda tako kot v študiji Mawsona tudi pri nas večina cepljenih otrok ni bila popolnoma cepljena.
Povprečno so torej v prvem letu življenja prejeli od 8 do 9 cepljenj.
Če upoštevamo le prvo leto življenja, v katerem se cepljenje izvaja še posebej intenzivno, z do 6 ali 7 cepljenji naenkrat, so
bile v tem obdobju zamude v razvoju dvakrat pogostejše, astma pa se je v cepljeni skupini
pojavila 4,5-krat pogosteje kot v necepljeni skupini.
Upoštevajte, da ti rdeči stolpci prikazujejo le delno cepljene otroke.
Tudi vnetja ušes so se v cepljeni skupini pojavljala dvakrat pogosteje kot v necepljeni.
In ko smo se nato začeli ukvarjati z boleznimi prebavil, smo opazili nekaj, kar je bilo zelo podobno razvojnim zamudam.
To se mi je zdelo zelo zanimivo:
Cepljeni otroci so imeli 2,5-krat več bolezni prebavil kot necepljeni otroci.
Objava tega znanstvenega članka je bila resnično težka.
No, torej smo ta članek poslali v pet različnih uglednih medicinskih strokovnih revij z medsebojnim pregledom.
Zato bi človek pomislil, da bi jih vsaj ena od revij pregledala in jih ne bi kar na splošno zavrnila.
A kar je zgovorno, so delo zavrnili v roku 24 ur po oddaji.
Eden od recenzentov je namreč zapisal: »Brian Hooker je nasprotnik cepljenja, to je vse, tega strokovnega članka ne sprejemam.«
Torej je šlo za napad name, ne pa na delo.
Nazadnje smo našli revijo »SAGE Open Medicine«.
Znanstvene revije običajno članek pregledajo enkrat in ga nato sprejmejo ali zavrnejo.
V redu, v tem primeru so štirje različni recenzenti v obdobju 11 mesecev trikrat ločeno
pregledali članek in vsakič podali pripombe.
Nastanek tega članka je torej trajal dlje kot nosečnost.
Članek je bil nazadnje sprejet pri založbi SAGE in objavljen maja 2020, ravno ob izbruhu pandemije.
In je bil ogledan ali prenesen približno 300.000-krat. To je zelo, zelo priljubljen članek.
Približno vsakih pet do šest mesecev prejmem e-poštno sporočilo od revije, v katerem se nekdo pritožuje
nad člankom in zahteva, da ga je treba odstraniti.
Tudi zdaj, šest let kasneje, nas še vedno podpirajo.
To je bil pomemben mejnik, saj ne gre le za pomemben članek v pomembni reviji, temveč je bila revija uvrščena tudi v indeks
Nacionalne medicinske knjižnice ameriškega Nacionalnega inštituta za zdravje – zagovorniki cepljenja, znanstveniki, vodilni,
zdravniki, kdorkoli že, vedno znova poskušajo to odstraniti.
Nismo se pustili odvrniti in smo začeli novo študijo, ki je bila objavljena leta 2021.
Našo kohorto – torej skupino preiskovanih otrok – smo povečali na dvakratno število v primerjavi s prvotno študijo.
Sedaj primerjamo popolnoma cepljene bolnike, ki so upoštevali cepljenjski načrt, s popolnoma necepljenimi
bolniki, in ko to storimo, se naši rdeči stolpci povečajo.
Torej se obravnavajo alergije, bolezni prebavil, astma, avtizem, ADHD in kronična vnetja ušes.
Nekatere od teh razlik: kronična vnetja ušes so v skupini cepljenih, tj. v skupini, ki je bila v celoti
cepljena, skoraj 28-krat pogostejša kot v skupini necepljenih.
ADHD: Eno od desetih otrok v Združenih državah Amerike ima diagnozo ADHD, pri cepljenih otrocih pa je
ta motnja 20-krat pogostejša kot pri necepljenih.
Pridobili smo tudi nekaj zanimivih spoznanj o avtizmu.
Ko smo opazovali otroke, ki so bili dojenčki ali ne, ter tiste, ki so bili cepljeni ali
ne, smo ugotovili nekaj zelo, zelo zanimivega.
Najmanjše tveganje je bilo pri necepljenih otrocih.
To je veljalo za vsa cepljenja, ne glede na to, ali so bila opravljena pred ali po prvem rojstnem dnevu.
Torej sploh niso bili cepljeni.
Če so bile dojenčice, je bilo njihovo tveganje najmanjše.
Pri necepljenih otrocih, ki so bili kljub temu hranjeni z biberonom ali z otroško hrano, je bila
verjetnost, da bodo dobili diagnozo avtizma, 2,5-krat večja.
Če so bili cepljeni in dojeni – torej ravno nasprotno –, je bila verjetnost, da bodo dobili diagnozo avtizma, 6,7-krat večja.
In na koncu so najslabše rezultate – s 12,5-krat večjim tveganjem – dosegli tisti, ki so bili cepljeni.
To so otroci, ki so bili v celoti cepljeni in niso bili dojeni.
In opredelili smo pojem »dojenje«: da se otrok šteje za dojenega, mora biti redno prejemal materino mleko v obdobju
najmanj šestih mesecev. Pred svojim drugim rojstnim dnem.
Seveda se zavedam, da se otroci včasih rodijo v težke razmere.
Razumem, da gre za možnost doslednega dojenja.
Poleg tega želimo upoštevati primerjavo med cepljenimi in necepljenimi otroki ter način
poroda – ali je šlo za naravni porod ali carski rez.
Tudi v tem primeru se zavedam, da obstajajo določene izredne situacije, v katerih je to zelo, zelo težko.
Za družino je odločitev za porod s carskim rezom zelo težka.
Najpomembnejše za zdravje je, da imaš zdravega, živega otroka.
To popolnoma razumem.
Najmanjše tveganje pa je spet pri necepljenih otrocih, rojenih na naraven način.
Pri carskem rezu je verjetnost diagnoze avtizma 4,6-krat večja.
In to je higienska hipoteza.
Pri vaginalnem porodu pride do obsežnega naseljevanja z mikroorganizmi, ki so nujni za življenje.
Pri carskem rezu se ti ne dopolnijo.
Tako se je torej izkazalo, da je to zelo, zelo pomembno.
Pri carskem rezu obstajajo alternative za naselitev nerojenega otroka.
V nasprotnem primeru, ko je otrok cepljen ob normalnem porodu, smo ugotovili 9,2-krat večje tveganje.
In potem najhujše – eden najhujših izidov, ki smo jih opazili v študiji, kot v primeru mojega sina: cepljen
in rojen s carskim rezom, s 18,7-krat večjim tveganjem.
Ta strokovni članek je bil objavljen leta 2021 v reviji »Journal of Translational Science«.
Preden se vrnem k svojim raziskavam, bi rad na kratko obravnaval še nekaj drugih publikacij.
To so rezultati študije, ki sta jo opravila James Lyons-Weiler in dr. Paul Thomas.
Izšla je leta 2020.
In vidi se nekaj zelo, zelo podobnega.
Preučili so dejanske obiske pri zdravniku.
Koliko obiskov pri zdravniku so imeli ti otroci v ordinaciji dr. Thomasa, ko so bili cepljeni
(rdeče), v primerjavi z necepljenimi (modro)?
In ali so vam med temi obiski pri zdravniku diagnosticirali te določene bolezni?
In spet smo videli nekaj zelo, zelo podobnega.
A opazite, da avtizem ni omenjen.
In dejansko v ordinaciji dr. Thomasa, ker so bili ti rdeči stolpci običajno delno cepljeni, ni bilo dovolj otrok
z avtizmom, da bi lahko pripravili statistične podatke.
Stopnja avtizma v njegovi ordinaciji je znašala približno 1 na 250.
Objava te raziskave je nevarna. To je zelo, zelo težko.
V tem konkretnem primeru je bil strokovni članek leta 2020 objavljen v zelo ugledni strokovni
reviji, in sicer v International Journal of Environmental Research and Public Health.
Skoraj takoj po tem, ko je bil strokovni članek natisnjen in objavljen, je bila dr. Paulu Thomasu odvzeta zdravniška licenca.
Gre za takojšnjo začasno prepoved opravljanja poklica, zaradi česar v zvezni državi Oregon ni smel več delovati kot zdravnik.
Temu je sledila ena sama anonimna pritožba, naslovljena na revijo.
Strokovni članek je bil odstranjen leta 2021.
Bil sem eden od prvotnih recenzentov te diplomske naloge.
Časopis mi je poklical in rekel: »Oh, razmišljali smo, da bi članek umaknili.«
Bojimo se, da izvira iz prakse posameznega zdravnika.
»In menimo, da se necepljeni otroci preveč razlikujejo od cepljenih otrok, da bi lahko izvedli veljavno študijo.«
In te otroke, te odrasle, ljudi, ki dvomijo v varnost in učinkovitost cepiv, enostavno označijo kot eno skupino.
Pravijo: »Si drugačen, si čuden, redkeje greš k zdravniku, ostaneš doma, tudi če imaš možgansko krvavitev.«
Takšne absurdne trditve izjavljajo zato, da bi diskreditirali tovrstne študije.
Prav to so storili.
Torej me je poklicala revija in sem rekel: »Zdravo.«
Veste, preučil sem to študijo.
»Stojim za svojo oceno in po naključju vem, da so pacienti dr. Thomasa z njim zelo, zelo zadovoljni.«
Gre za razlike v zdravstveno ozaveščenem ravnanju, kar pomeni, da necepljeni otroci ne
gredo k zdravniku, kar pa vsekakor ni bilo res.
Licenca dr. Thomasa je bila torej obnovljena pod zelo strogimi pogoji.
O cepivih ni smel govoriti.
Odvzeli so mu pravice iz prvega ustavnega dodatka.
Lahko je zdravil le določene bolnike in ni smel sodelovati pri pomembnih odločitvah.
Vložil je tožbo na zvezni ravni proti Zdravniški zbornici Oregona.
Za to mu želim veliko uspeha.
Takrat sem bil zelo, zelo ponosen, da se je dr. Lyons-Weiler, raziskovalec in glavni avtor te publikacije, odzval.
Skupaj z drugim zdravnikom je dejansko opravil analizo istih podatkov in pokazal, da so starši, ki so prejeli
obrazec za privolitev in jasne odgovore od svojega pediatra, dr. Thomasa, dejansko radi obiskovali zdravnika.
Predstavljajte si: dobiš jasne odgovore, zato se tja spet vrneš.
Tako so razdelili prakso v tri skupine: visoko, srednjo in nizko uporabo zdravstvenih storitev.
Če so storitve zelo izkoriščene, pogosto obiščejo zdravnika. Če so storitve manj izkoriščene, ne obiščejo zdravnika tako pogosto.
In potem je tu še skupina, ki se nahaja nekje vmes.
Skupina cepljenih torej predstavlja modro črto oziroma modro krivuljo.
Skupina necepljenih pa je označena z rumeno črto.
Opravičujem se za slabo berljivost prosojnice.
Ugotovili so, da so necepljeni otroci v vseh primerih pogosteje obiskovali zdravnika, ne glede na to, ali so
zdravstvene storitve koristili v večji ali srednji meri.
Enako je bilo tudi pri najnižji uporabi zdravstvenih storitev.
Z drugimi besedami: necepljeni otroci ne obiščejo zdravnika nič redkeje, če se obrnejo nanj in dobijo jasne odgovore.
Želijo, da njihovega dojenčka pregleda zdravnik. Zaupajo svojemu zdravniku. Med njima vlada dober odnos.
Zato hodijo vsaj tako pogosto kot običajno.
Sedaj bi se rad dotaknil študije, ki so jo leta 2022 objavili »Centers for Disease Control«.
Dejansko je bila ugotovljena povezava med adjuvantom iz aluminijeve soli, ki je
vsebovan v cepivih, in dolgotrajnim astmom.
Preučevali so cepljenja, opravljena pred 24. življenjskim mesecem, ter astmo, ki je bila
diagnosticirana v obdobju med 24 meseci in petimi leti.
Pri tem so ugotovili, da je imelo otrok ekcem – ekcem je znak avtoimunske bolezni.
Če je torej otrok imel ekcem in je prejel najvišji možni odmerek aluminija v cepivih, je
bilo tveganje za astmo za 63 odstotkov višje.
To se imenuje astma v zgodnjem otroštvu ali otroška astma.
Diagnoza se postavi zelo, zelo zgodaj, ne pa v določenem časovnem obdobju.
To je še en znak avtoimunske bolezni.
Če so imeli ekcem, je bilo njihovo tveganje večje, še posebej če so prejeli najvišji odmerek cepiva.
Vendar pa CDC nikoli ne bo vključil kontrolne skupine z ničelno izpostavljenostjo, zato se izkaže, da modrikast
stolpec tukaj predstavlja visoko vsebnost aluminija, oranžni stolpec pa vsebuje le nekoliko manj aluminija.
To je prevara, temu se reče prevara; vključiti bi morali skupino z ničelno izpostavljenostjo; tam bi videli veliko
bolj očitno razliko, če bi res izvedli kontrolirano študijo.
Če bi zdaj preučili otroke brez ekcemov, bi ti še vedno imeli večje tveganje za astmo.
Če imate otroka, ki kaže znake ekcema – kar je očitno avtoimunska bolezen –, je smiselno opustiti ali odložiti cepljenje.
Ti otroci so bili cepljeni pred 24. življenjskim mesecem, rezultati pa so pokazali povečano pojavnost astme.
Če to študijo še enkrat podrobneje razčlenimo: prva dva življenjska leta – to je bil ogromen popust – CDC
se nikoli ne postavi na stran tistih, ki trdijo, da cepiva povzročajo kaj drugega kot srečo in sonce.
Vendar so priznali, da je pri vztrajnem astmatu šlo za tri diagnoze hude oblike astme v starosti med dvema in petimi leti.
Torej ste to priznali.
Čudno je, da je bil prav dr. Frank DiStefano – zanimiv raziskovalec – tisti, ki je pomagal prikriti povezavo med cepivi
in avtizmom, kar je pripeljalo do nastanka filma »Vaxxed«.
Sodeloval je tudi pri prikrivanju resnice v zvezi z veterani iz Vietnama in snovjo Agent Orange.
Imel je torej preteklost, v kateri morda ni bil povsem natančen glede resnice, vendar je objavil svoje delo in se nato upokojil.
To je bila torej njegova zadnja beseda.
No, ste pripravljeni na še več stolpčnih diagramov?
Zdaj pa kar naravnost: to so trdni podatki, resnični in presenetljivi rezultati študij,
ki primerjajo cepljene in necepljene osebe.
Rad bi poudaril zelo, zelo izrazit kontrast, in to počnem z dobrim razlogom.
Želim, da ljudje resnično razumejo, da ta vrsta analize – analiza, ki jo izvajajo izključno neodvisni
raziskovalci – ne izvira iz državno financiranih univerz niti neposredno iz CDC ali »National Institutes of Health«.
To so neodvisni znanstveniki, to pa je rezultat njihovega dela.
In če to objavimo, nimamo s tem ničesar pridobiti, nasprotno, lahko izgubimo vir preživljanja, nas lahko
obtožijo, izgubimo zdravniške licence in tako naprej.
V mnogih pogledih mi torej ni v veselje, da moram izpostavljati obseg škode in pri tem še
tvegati svoj preživetje ter blaginjo svoje družine.
A če si ogledamo študijo dr. Mawsona, ki je ponovno uporabil bazo podatkov programa Medicaid v Floridi:
Gre za avtistične motnje, hiperkinetični sindrom, ADHD, epilepsijo, napade, učne motnje, encefalopatijo, mišične krče
in vsaj eno od štirih navedenih nevroloških razvojnih motenj.
Tveganja za motnje učenja se torej gibljejo med več kot 2 %, več kot 2,5 % in skoraj 7 %.
Poleg tega je hkrati preučeval tudi primere prezgodnjih porodov, pri čemer se vsa ta tveganja povečujejo –
pri prezgodnjih porodih torej opažamo višjo stopnjo.
Zato smo v organizaciji »Children’s Health Defense« okrepili naša prizadevanja.
Sodelujemo neposredno s čudovitimi zdravniki, ki želijo ostati anonimni in ki v svojih
ordinacijah zdravijo tako cepljene kot necepljene otroke.
Po zadnjem štetju imamo deset različnih zdravnikov, od katerih smo uporabili anonimizirane podatke – gre za zelo, zelo varne
zdravniške ordinacije, podatke hranimo zelo, zelo varno in nikoli ne razkrivamo ničesar,
kar bi lahko omogočilo identifikacijo pacientov.
In videli smo, kako se je to število povečalo na zdaj več kot – to je že zastarelo; zdaj imamo več kot 100.000 bolnikov.
Pravzaprav nam tega sploh ne bi bilo treba početi, saj ima CDC lastno bazo podatkov, ki
ne zajema 100.000, ampak tri milijone otrok.
Vendar teh podatkov ne razkrivajo, jih niti – in to pravim nerad – ne posredujejo niti ministru
Kennedyju, temveč jih nenehno poskušajo prikriti.
Na različnih lokacijah in ob različnih pravnih ovirah, vendar imamo v tej kohorti 4.000 popolnoma necepljenih bolnikov,
ki smo jih spremljali od rojstva naprej vsaj štiri leta.
Starejši otroci v tej skupini so stari med 13 in 15 let.
Najmlajša starost je štiri leta, ker želimo, da se postavi diagnoza za razvojne
zaostanke, avtizem, tičanje ali karkoli drugega.
Preostali del skupine sestavljajo predvsem otroci, ki so delno cepljeni.
To je bila osnova za moje prejšnje objave, vendar smo skupino razširili in jo bomo še naprej širili.
No, samo da vam pokažem: to je povsem sveže, ta delo se pravkar objavlja.
Ogledali smo si nevrološke razvojne motnje, ogledali smo si avtoimunske bolezni, zdaj pa si bomo ogledali okužbe.
Saj naj bi cepiva ohranjala vaše zdravje in preprečevala okužbe.
V tej kohorti pa smo ugotovili, da so bile te ponavljajoče se okužbe opredeljene kot vsaj tri različne
diagnoze – v obdobju 12 mesecev –, v katerem je bilo otrok vpisano v tej pediatrični ordinaciji:
Vnetja ušes, bolezni dihal, streptokokne okužbe – vse to je bilo veliko, veliko pogostejše.
In ko smo si nato ogledali število opravljenih cepljenj – pri čemer smo upoštevali tudi necepljene otroke – in sicer v prvem
letu življenja od enega do treh cepljenj, v prvem letu življenja od štirih do šestih, od šestih do devetih ter nato deset ali več.
In kar je videti, je, da se necepljeni na splošno in v skoraj vseh primerih počutijo veliko bolje.
To so torej preprosto bolj zdravi otroci.
Pri desetih ali več cepljenjih proti boleznim dihalnih poti se pojavi nižja vrednost, kar bi resnično
pripisal dejstvu, da se to zgodi, ko cepljamo zdravega otroka in preprosto nadaljujemo s cepljenjem.
To imenujemo »učinek zdravega cepljenca«.
In takšne informacije običajno vidimo.
Te informacije ne jemljemo na lahko.
Prav tako bi rad izrazil svojo pripravljenost:
Če se cepiva izkažejo za uspešna, če prinašajo boljše rezultate, jim želimo dati vso možno zaupanje.
Naša dolžnost je le, da zagotovimo, da smo popolnoma pošteni in da v naših objavah prikazujemo izključno resnico.
Na splošno je torej razlika zelo, zelo očitna, če primerjamo cepljene in necepljene otroke.
Cepljeni otroci trpijo na kakršen koli način.
Ne vemo, za katero konkretno motnjo bi lahko šlo.
Vendar pa vemo tudi, da so na voljo tehnologija in orodja, s katerimi je mogoče te
posebne poškodbe zaradi cepljenja predvideti.
Tukaj bom preskočil nekaj diapozitivov, da bom takoj prišel do zaključka.
Torej pri njih je manj primerov razvojnih zaostankov in nevroloških diagnoz.
Redkeje trpijo za astmo, vnetji ušes, avtoimunskimi boleznimi in alergijami, okužbami dihal ter
streptokoknimi okužbami in so na splošno bolj zdravi.
To je torej povsem jasno.
Tu ne gre za nobeno zavajanje, temveč se opiramo na 11 neodvisnih študij, ki kažejo zelo, zelo podobne rezultate.
Pokazal sem vam rezultate Anthonyja Mawsona iz organizacije »Children’s Health Defense«
ter Jamesa Lyons-Weilerja in Paula Thomasa.
To so torej le tri od raziskovalnih skupin, ki izvajajo tovrstne študije, in povsod opazujemo tovrstni učinek, kar je, kot veste,
zame očitno zelo osebna zadeva, in je zelo osebna zadeva za mnoge ljudi, ki delajo za
organizacijo »Children’s Health Defense« in jo podpirajo.
Ampak še enkrat: naš namen ni, da bi ljudem narekovali, kaj naj počnejo.
Želimo ljudi ozaveščati in zagotoviti, da imajo na voljo ustrezna sredstva za sprejemanje premišljenih odločitev o
kakršnem koli posegu, zlasti o posegih v zgodnjem otroštvu in v teh zelo, zelo občutljivih razvojnih fazah.
Najlepša hvala.
Dr. Brian Hooker, »Children’s Health Defense«