Д-р Брайан Хукер — науковий керівник організації «Children’s Health Defense».
«Children’s Health Defense» — це некомерційна організація зі США.
Їхня місія полягає в тому, щоб захищати здоров’я дітей у всьому світі, виявляти причини погіршення
здоров’я дітей та притягати винних до відповідальності.
29 квітня 2026 року Брайан Хукер виступив у Швейцарії з доповіддю, яку вів ведучий каналу AUF1 Томас Еглінський.
28 років тому, під впливом особистого досвіду, Брайан Хукер почав вивчати питання
вакцинації у зв’язку з хронічними захворюваннями дітей.
Вже тоді він зауважив, що кількість дітей із хронічними захворюваннями у всьому світі значно зросла.
Сьогодні кожна п’ята дитина у Сполучених Штатах страждає на порушення розвитку.
Його наукові дослідження, в яких він порівнює вакцинованих і невакцинованих дітей щодо хронічних захворювань, а
також аналогічні дослідження його колег, медичні фахові журнали відхиляють до публікації без винятків.
Отже, постає питання:
Чому саме ці масштабні дослідження з вакцинації категорично приховуються високопрофесійними авторитетами у
своїй галузі, а драматичні взаємозв’язки замовчуються?
Кому вигідно, щоб широкі кола медиків та населення світу нічого про це не дізналися?
Дізнайтеся більше про наукову діяльність Браяна Хукера та приголомшливі результати його досліджень під час лекції.
Отже, почнемо. Я є науковим керівником організації «Children's Health Defense».
Я почав працювати у Роберта Ф. Кеннеді-молодшого приблизно у 2015 році.
І врешті-решт у 2021 році його прийняли на роботу безпосередньо в організацію «Children's Health Defense».
У мене є дитина, яка зазнала шкоди внаслідок вакцинації.
Коли моєму синові було 15 місяців, йому зробили три щеплення, хоча в нього на той час був гострий отит.
Після цього у нього дуже-дуже швидко розвинулися порушення неврологічного розвитку. Йому поставили діагноз «аутизм».
Отже, ще 28 років тому я помітив, що кількість хворих дітей у Сполучених Штатах, а насправді й у всьому світі, значно зросла.
Сьогодні у Сполучених Штатах кожна шоста дитина — а зараз уже кожна п’ята — страждає на порушення розвитку.
Принаймні одна дитина з 31 страждає на аутизм або має діагноз «аутизм».
У моїй рідній штаті Каліфорнії це один із 19 дітей.
У Лос-Анджелесі, в окрузі Лос-Анджелес, це вже кожен десятий хлопчик.
І якщо ви дивилися фільм «Vaxxed», то знаєте, що — як і слід було очікувати — це стосується
трьох із десяти афроамериканських хлопчиків.
Таким чином, у 30 % афроамериканських хлопчиків в окрузі Лос-Анджелес діагностують розлад аутистичного спектру.
Усі ці показники зросли з кінця 1980-х та початку 1990-х років.
Ми також знаємо, що лікарі традиційної медицини, представники фармацевтичних компаній та урядовці дуже часто
запевняють нас, що побічні ефекти від вакцинації трапляються рідко — лише в одного з мільйона.
Лише одна людина з мільйона має побічну реакцію на вакцину. Але це неправда.
Ми знаємо, що CDC замовило проведення дослідження ще у 2010 році.
У цьому дослідженні вони проаналізували 1,4 мільйона щеплень, зроблених протягом трьох років.
З них 35 000 випадків становили потенційно серйозні побічні ефекти.
Отже, для мене це не один з мільйона, а 35 000 з мільйона, що є зовсім іншою цифрою. Або це приблизно 2,6 %.
А якщо ще врахувати, що люди отримують більше ніж одну дозу вакцини — адже ця початкова цифра стосувалася саме однієї дози
— ймовірність побічних ефектів від вакцинації зростає до 10 %.
Отже, це потенційно серйозна ситуація.
CDC, так би мовити, відмовився продовжувати фінансувати це дослідження, і його не продовжили.
Це автоматично запустило б нашу систему повідомлення про побічні ефекти.
Але замість того, щоб зазирнути в майбутнє й справді зрозуміти наслідки вакцинації, вони відмовилися від цього.
Що відбувається, коли ми порівнюємо вакцинованих і невакцинованих дітей?
Ми вже знаємо, що CDC просто не хотіло знати цю інформацію.
Вони повністю припинили будь-який контакт із цими дослідниками. Вони не відповідали ні на їхні електронні листи, ні на дзвінки.
Але у 2017 році я почав досліджувати результати, отримані у вакцинованих та невакцинованих дітей.
Якщо дитина отримала хоча б одну вакцинацію, її вважають вакцинованою. Якщо дитина не отримала
жодної вакцинації, її вважають невакцинованою.
Отже, на наступних слайдах ми розрізняємо вакцинованих та невакцинованих дітей.
Отже, мова йде не обов’язково про дітей, які пройшли повний курс вакцинації, а про те, що вже одна або
кілька доз вакцини роблять їх вакцинованими дітьми.
Якщо поглянути на це: це дослідження, проведене у 2017 році моїм хорошим колегою Ентоні Моусоном.
Червоні стовпчики позначають вакцинованих дітей. Сині стовпчики позначають невакцинованих дітей.
І ви можете побачити, що алергічний риніт, тобто алергія носа, у групі вакцинованих зустрічається в 30 разів частіше.
І загалом це були діти, які отримали лише частину вакцини.
У цій вибірці це випадково виявилися діти, які навчалися вдома.
Якщо ж розглянути інші захворювання, які ми досліджували, то, загалом, це були аутоімунні захворювання або порушення розвитку,
які у вакцинованих дітей зустрічалися в 3,9–5 разів частіше.
Мене надихає те, що людей стає дедалі більше.
Чим більше людей у цій маленькій кімнаті, тим спекотніше стає, але сім’ї, які разом пітніють, залишаються разом.
У цьому ж дослідженні вчені порівняли фактичні випадки інфікування серед вакцинованих дітей та дітей, які не отримали вакцину.
І вони виявили, що частота випадків пневмонії була приблизно в 5 разів вищою.
Йшлося про випадки пневмонії, які, як правило, вимагали госпіталізації.
Крім того, приблизно 20 % усіх вакцинованих дітей страждали на хронічні запалення вух, тоді як серед
невакцинованих дітей цей показник становив менше 6 %.
Ми знаємо, що не всі немовлята народжуються однаковими. Гаразд, деякі немовлята народжуються менш здоровими, ніж інші.
У цьому випадку дослідники вивчали випадки передчасних пологів. Отже, мова йшла про дітей, що народилися передчасно.
І вони порівняли вакцинованих дітей із невакцинованими.
Отже, якщо вони були вакциновані та народилися передчасно, їхній ризик розвитку неврологічних порушень розвитку — тобто аутизму,
тіків, СДУГ, розладу аутистичного спектру або синдрому Аспергера — був у 14,5 разів вищим,
ніж у дітей, народжених у строк і невакцинованих.
У цій же групі осіб ймовірність отримати цей діагноз у дітей, народжених у строк і
вакцинованих, була в 2,7 рази вищою, ніж у невакцинованих.
Гаразд, щоб опублікувати результати такого роду досліджень у визнаній науковій чи
медичній фаховій літературі, нам потрібні контакти.
Це дуже-дуже складний процес. Ми називаємо це контактним видом спорту.
Ця наукова стаття була вперше прийнята до публікації в журналі під назвою «Frontiers in Public Health».
Як тільки стаття була прийнята до друку і було опубліковано лише її резюме, вона викликала великий резонанс.
Тільки за перший вікенд, коли ця робота була опублікована на сайті журналу, кількість завантажень резюме склала 80 000.
Зрештою, у понеділок після обіду, після вихідних, стаття була видалена з журналу «Frontiers in Pediatrics».
Вони сказали: «Ми не відкликали статтю. Ми ще не завершили рецензування».
Так, це правда. Ми ще не закінчили перевірку. І ми ще раз його перевірили.
«І цього разу ми вирішили відхилити статтю».
На щастя, цю статтю опублікували ще раз.
Стаття була опублікована в більш незалежному фаховому журналі.
Однак весь цей процес закінчився тим, що першого автора, Ентоні Моусона, на той момент було
відсторонено від роботи в його університеті.
Принаймні, це дослідження було опубліковано.
У 2020 році я познайомився з медичним журналістом Нілом Міллером, хоча ми розпочали це дослідження ще на початку 2018 року.
Ми провели дослідження дітей, яким зробили щеплення у першому році життя, порівняно з дітьми,
яким щеплення у першому році життя не робили.
Отже, на той момент ми розглядали лише щеплення для немовлят, що становить приблизно 24
щеплення — саме таку різницю між двома групами.
Але, як і в дослідженні Маусона, більшість наших вакцинованих дітей не отримали повного курсу вакцинації.
Отже, у середньому вони отримали від 8 до 9 щеплень у перший рік життя.
Якщо розглянути лише перший рік життя, коли вакцинація проводиться особливо інтенсивно — до 6 або 7 щеплень одночасно, —
то затримки у розвитку спостерігалися вдвічі частіше, а астма у вакцинованій групі зустрічалася
в 4,5 рази частіше, ніж у невакцинованій групі.
Зверніть увагу, що ці червоні смуги відображають лише частково вакцинованих дітей.
Також запалення вух у групі, що отримала щеплення, траплялися вдвічі частіше, ніж у групі, що не отримала щеплення.
А коли ми потім почали вивчати захворювання шлунково-кишкового тракту, то помітили явище, яке дуже нагадувало затримку розвитку.
Мені це здалося дуже цікавим:
У вакцинованих дітей кількість шлунково-кишкових захворювань була в 2,5 рази більшою, ніж у невакцинованих дітей.
Опублікувати цю наукову статтю було справді важко.
Гаразд, отже, ми подали цю статтю до п’яти різних авторитетних медичних журналів з рецензуванням.
Тож можна було б подумати, що хоча б один із журналів розглянув би їх, а не відхилив би їх просто так, без розгляду.
Однак, що характерно, вони відхилили цю роботу вже через 24 години після її подання.
Дійсно, один з рецензентів написав: «Брайан Хукер — противник вакцинації, і крапка; я відхиляю цю наукову статтю».
Отже, це був напад на мене, а не на мою роботу.
Зрештою ми знайшли журнал «SAGE Open Medicine».
Зазвичай наукові журнали розглядають статтю один раз, а потім або приймають її, або відхиляють.
Гаразд, у цьому випадку було чотири різних рецензенти, які протягом 11 місяців тричі окремо
перевіряли статтю та щоразу надавали свої коментарі.
Отже, створення цієї статті тривало довше, ніж вагітність.
Зрештою статтю прийняло до друку видавництво SAGE, і вона вийшла у травні 2020 року — якраз вчасно до початку пандемії.
І його переглянули або завантажили приблизно 300 000 разів. Це дуже-дуже популярна стаття.
Приблизно кожні п’ять-шість місяців я отримую електронного листа від журналу, в якому хтось
скаржиться на статтю та вимагає її видалення.
Навіть зараз, через шість років, вони все ще тримаються за нас.
Це стало важливою віхою, адже мова йде не лише про важливу статтю у важливому журналі, а й про те, що цей журнал був індексований у
Національній медичній бібліотеці Національного інституту охорони здоров’я США — прихильники вакцинації, вчені,
керівники, лікарі та всі інші постійно намагаються це видалити.
Ми не збилися з курсу і розпочали нове дослідження, результати якого були опубліковані у 2021 році.
Ми збільшили нашу когорту — тобто групу дітей, які брали участь у дослідженні — удвічі порівняно з початковим дослідженням.
Тепер порівняємо повністю вакцинованих пацієнтів, які дотримувалися схеми вакцинації, з повністю
невакцинованими пацієнтами, і коли ми це зробимо, наші червоні стовпчики стануть більшими.
Отже, розглядаються алергії, захворювання шлунково-кишкового тракту, астма, аутизм, СДУГ та хронічні запалення вух.
Ось деякі з цих відмінностей: хронічні запалення вух у групі, яка отримала щеплення, тобто у групі з повним
курсом вакцинації, зустрічаються майже у 28 разів частіше, ніж у групі, яка не отримала щеплення.
СДУГ: У Сполучених Штатах у кожної десятої дитини діагностовано СДУГ, причому у групі вакцинованих дітей цей діагноз
зустрічається у 20 разів частіше, ніж у групі невакцинованих.
Ми також отримали кілька цікавих висновків щодо аутизму.
Коли ми спостерігали за дітьми — незалежно від того, чи їх годували груддю, чи ні, і чи їх
вакцинували, чи ні, — ми виявили щось дуже-дуже цікаве.
Найменший ризик спостерігався у невакцинованих дітей.
Це стосувалося всіх щеплень, незалежно від того, чи були вони зроблені до чи після першого дня народження.
Отже, вони взагалі не отримували жодних щеплень.
Якщо їх годували груддю, ризик був найнижчим.
У дітей, які не були вакциновані, але яких годували з пляшечки або дитячою сумішшю, ймовірність
отримати діагноз «аутизм» була у 2,5 рази вищою.
Якщо ж вони були вакциновані та перебували на грудному вигодовуванні — тобто в протилежному випадку —
ймовірність отримати діагноз «аутизм» була в 6,7 раза вищою.
І, зрештою, найгірші результати — з у 12,5 разів вищим ризиком — показали ті, хто був вакцинований.
Це діти, які отримали повний курс вакцинації та не перебували на грудному вигодовуванні.
І ми визначили поняття «вигодовування груддю» так: щоб дитину вважали вигодованою груддю, вона мала регулярно
отримувати материнське молоко протягом щонайменше шести місяців. До свого другого дня народження.
Звісно, я розумію, що діти іноді народжуються в складних обставинах.
Я з розумінням ставлюся до питання можливості послідовно годувати груддю.
Крім того, ми хочемо врахувати порівняння між вакцинованими та невакцинованими дітьми, а також спосіб
пологів — чи були вони природними, чи це був кесарів розтин.
І тут мені також зрозуміло, що існують певні надзвичайні ситуації, в яких це дуже-дуже складно.
Для сім’ї рішення про народження дитини шляхом кесаревого розтину є дуже складним.
Найголовніше для здоров’я — це мати здорову, живу дитину.
Я це цілком розумію.
Але найменший ризик знову спостерігається у невакцинованих дітей, які народилися природним шляхом.
У разі кесаревого розтину ймовірність встановлення діагнозу «аутизм» у 4,6 раза вища.
І це й є гігієнічна гіпотеза.
Під час вагінальних пологів відбувається масштабне заселення організму життєво важливими мікроорганізмами.
У разі кесаревого розтину ці запаси не поповнюються.
Отже, виявилося, що це дуже-дуже важливо.
Існують альтернативні способи заселення плоду під час кесаревого розтину.
У зворотному випадку, коли дитину вакцинують під час природних пологів, ми зафіксували у 9,2 рази вищий ризик.
А потім найгірше — один із найгірших результатів, які ми побачили в дослідженні, як у випадку з моїм сином:
вакцинований і народжений шляхом кесаревого розтину, з ризиком, що в 18,7 разів вищим.
Ця спеціалізована стаття була опублікована у 2021 році в журналі «Journal of Translational Science».
Перш ніж повернутися до свого власного дослідження, я хотів би зупинитися на кількох інших публікаціях.
Це результати дослідження, проведеного Джеймсом Лайонсом-Вайлером та доктором Полом Томасом.
Вона була опублікована у 2020 році.
І можна побачити щось дуже-дуже схоже.
Вони проаналізували фактичні візити до лікаря.
Скільки разів ці діти відвідували кабінет лікаря Томаса після вакцинації (червоний
колір) порівняно з невакцинованими (синій колір)?
І чи були під час цих візитів до лікаря діагностовані саме ці захворювання?
І знову ми побачили щось дуже-дуже схоже.
Але ви помічаєте, що тут немає аутизму.
І справді, у кабінеті доктора Томаса, оскільки ці червоні смуги, як правило, відповідали дітям, які отримали часткову вакцинацію,
не було достатньо дітей з аутизмом, щоб скласти статистику.
Частота випадків аутизму в його практиці становила приблизно 1 на 250.
Опублікувати результати цього дослідження небезпечно. Це дуже, дуже складно.
У цьому конкретному випадку наукова стаття була опублікована у 2020 році в дуже авторитетному науковому журналі — «International
Journal of Environmental Research and Public Health».
Майже відразу після друку та опублікування наукової статті у доктора Пола Томаса було відкликано ліцензію на медичну практику.
Його було негайно відсторонено від роботи, і він більше не міг практикувати як лікар у штаті Орегон.
Після цього до редакції журналу надійшла лише одна анонімна скарга.
Ця наукова стаття була видалена у 2021 році.
Я був одним із перших рецензентів цієї роботи.
З газети мені зателефонували і сказали: «О, ми думали видалити цю статтю».
Ми побоюємося, що це походить із практики окремого лікаря.
«І ми вважаємо, що невакциновані діти надто відрізняються від вакцинованих, щоб провести об’єктивне дослідження».
І вони засувають цих дітей, цих дорослих — людей, які ставлять під сумнів безпеку та ефективність вакцин, — у одну категорію.
Вони кажуть: «Ти інший, ти дивний, ти рідше ходиш до лікаря, ти залишаєшся вдома, навіть якщо у тебе крововилив у мозок».
Вони висувають такі абсурдні твердження, щоб дискредитувати дослідження такого роду.
Саме це вони й зробили.
Тож мені зателефонували з журналу, і я сказав: «Ало».
Знаєте, я ознайомився з цим дослідженням.
«Я стою на своєму у цій рецензії, і, до речі, мені відомо, що пацієнти доктора Томаса дуже-дуже задоволені ним».
Там йшлося про відмінності в поведінці, пов’язаній з турботою про здоров’я, а саме про те, що невакциновані діти не
ходять до лікаря, що, безумовно, не відповідало дійсності.
Отже, ліцензію доктора Томаса було відновлено на дуже суворих умовах.
Йому не дозволялося говорити про вакцини.
У нього відібрали права, передбачені Першою поправкою до Конституції.
Йому дозволялося лікувати лише певних пацієнтів, і він не мав права брати участь у прийнятті важливих рішень.
Він подав позов до федерального суду проти Медичної палати штату Орегон.
Бажаю йому в цьому успіху.
Тоді я був дуже-дуже гордий тим, що доктор Лайонс-Вайлер, дослідник і перший автор цієї публікації, дав відсіч.
Він справді разом з іншим лікарем провів аналіз тих самих даних і довів, що батьки, які отримали форму згоди
та чіткі відповіді від свого педіатра, доктора Томаса, насправді охоче відвідували лікаря.
Уявіть собі: ти отримуєш чіткі відповіді, тож повертаєшся туди знову.
Тож вони розділили практику на три групи: з високим, середнім та низьким рівнем використання медичних послуг.
Якщо рівень використання послуг високий, вони часто звертаються до лікаря. Якщо рівень використання
послуг низький, вони звертаються до лікаря не так часто.
А ще є група, яка знаходиться посередині.
Отже, група, яка отримала щеплення, — це синя лінія або синя крива.
А група, яка не отримала щеплення, позначена жовтою лінією.
Прошу вибачення за те, що слайд важко розібрати.
І вони з’ясували, що невакциновані діти, як правило, частіше зверталися до лікаря, незалежно від того, чи
користувалися вони медичними послугами часто чи помірно.
І з найнижчим рівнем використання медичних послуг ситуація була такою самою.
Іншими словами: невакциновані діти звертаються до лікаря не рідше, якщо вони відвідують свого лікаря й отримують чіткі відповіді.
Вони хочуть, щоб їхню дитину оглянули. Вони довіряють своєму лікарю. У них склалися добрі стосунки.
І тому вони ходять туди принаймні так само часто, як і зазвичай.
Тепер я хотів би зупинитися на дослідженні, опублікованому у 2022 році «Центрами контролю та профілактики захворювань».
Дійсно було виявлено зв’язок між ад’ювантом на основі солі алюмінію, що міститься у вакцинах, та тривалою астмою.
Було досліджено випадки вакцинації, проведеної до 24-го місяця життя, а також випадки астми,
діагностованої у віці від 24 місяців до п’яти років.
При цьому з’ясувалося, що якщо у дитини була екзема — екзема є ознакою аутоімунного захворювання.
Отже, якщо дитина страждала на екзему і отримала максимально можливу дозу алюмінію у вакцинах,
ризик розвитку астми був на 63 відсотки вищим.
Це називають астмою раннього дитинства або дитячою астмою.
Діагноз встановлюється дуже-дуже рано, а не в певний проміжок часу.
Це ще одна ознака аутоімунного захворювання.
Якщо у них була екзема, ризик був вищим, особливо якщо їм вводили найвищу дозу вакцини.
Але CDC ніколи не включатиме контрольну групу з нульовим рівнем впливу, тож виходить, що синювата смуга тут
відображає високий вміст алюмінію, а помаранчева смуга — лише дещо менший вміст алюмінію.
Це шахрайство, це називається шахрайством; вони мали б включити групу з нульовою експозицією; ми б побачили там набагато виразнішу
різницю, якби вони справді провели контрольоване дослідження.
Якби вони тоді спостерігали за дітьми без екземи, у них все одно був би вищий ризик розвитку астми.
Якщо у дитини спостерігаються симптоми, схожі на екзему — тобто явно аутоімунне захворювання, —
доцільно відмовитися від вакцинації або відкласти її.
Цим дітям зробили щеплення до 24-го місяця життя, і це призвело до зростання випадків астми.
Якщо ще раз проаналізувати це дослідження: перші два роки життя — це була грандіозна поступка — CDC ніколи не
стає на бік тих, хто стверджує, що вакцини спричиняють щось інше, крім щастя та сонячного настрою.
Однак вони визнали, що під «завзятою астмою» малися на увазі три випадки важкої астми у дітей віком від двох до п’яти років.
Отже, ви це визнали.
Як не дивно, саме доктор Френк ДіСтефано — він цікавий дослідник — допоміг приховати зв’язок між вакцинами та
аутизмом, що й стало приводом для створення фільму «Vaxxed».
Він також брав участь у приховуванні фактів щодо ветеранів В'єтнамської війни та речовини «Агент Оранж».
Отже, у нього було минуле, в якому він, можливо, не завжди дотримувався повної правди, але він
опублікував свою роботу, а потім пішов на пенсію.
Отже, це було його останнє слово.
Гаразд, ви готові до ще більшої кількості гістограм?
А тепер перейдемо до суті: ось сухі факти, справжні, вражаючі дані досліджень, що порівнюють вакцинованих і невакцинованих.
Я хочу продемонструвати дуже-дуже різкий контраст, і роблю це з поважної причини.
Я хочу, щоб люди справді зрозуміли, що такий аналіз — аналіз, який проводять виключно незалежні дослідники — не походить
від університетів, що фінансуються державою, і не надходить безпосередньо від CDC чи «Національних інститутів здоров’я».
Це незалежні вчені, і ось результат їхньої роботи.
І якщо ми опублікуємо це, нам нічого не виграти, навпаки, ми можемо втратити засоби до існування, проти нас
можуть висунути звинувачення, ми можемо втратити ліцензії на медичну практику і так далі, і так далі.
Отже, у багатьох відношеннях мені не приносить задоволення вказувати на масштаби збитків, ризикуючи при
цьому своїм заробітком та добробутом своєї родини.
Але якщо поглянути на дослідження доктора Маусона, який знову використав базу даних програми «Медікейд» штату Флорида:
Йдеться про розлади аутистичного спектру, гіперкінетичний синдром, СДУГ, епілепсію, судоми, порушення
навчання, енцефалопатію, мимовільні рухи та принаймні одне з чотирьох зазначених неврологічних порушень розвитку.
Отже, ризик розвитку порушень навчання коливається від понад 2 %, понад 2,5 % до майже 7 %.
Крім того, він одночасно досліджував випадки передчасних пологів, і всі ці ризики зростають — отже, у випадках передчасних
пологів ми спостерігаємо вищий рівень захворюваності.
У зв’язку з цим ми в організації «Children’s Health Defense» активізували наші зусилля.
Ми співпрацюємо безпосередньо з чудовими медиками, які бажають залишитися анонімними і які у своїх
кабінетах лікують як вакцинованих, так і невакцинованих дітей.
За останніми підрахунками, у нас є десять різних лікарів, анонімізовані дані яких ми використовували — це все дуже-дуже
надійні медичні кабінети, ми зберігаємо дані дуже-дуже надійно і ніколи не розголошуємо
нічого, що могло б ідентифікувати пацієнтів.
І ми бачили, як ця цифра зросла до понад — це вже застарілі дані —; зараз у нас понад 100 000 пацієнтів.
Насправді нам це зовсім не потрібно, адже CDC має власну базу даних, яка охоплює не 100 000, а три мільйони дітей.
Але вони не оприлюднюють ці дані, вони навіть — і мені неприємно це казати — навіть не передають ці дані
міністру Кеннеді, вони постійно намагаються їх приховати.
У різних місцях і попри різні правові перешкоди, але в цій когорті ми маємо 4 000 пацієнтів, які взагалі не
були вакциновані, і ми спостерігали за ними від народження протягом щонайменше чотирьох років.
Найстарші діти в цій групі мають вік від 13 до 15 років.
Наймолодший вік — чотири роки, тому що нам потрібні діагнози щодо затримки розвитку, аутизму, тиків чи чого завгодно.
Решта групи — це переважно діти, які отримали лише частину вакцини.
Це було основою моїх попередніх публікацій, але ми розширили групу і будемо продовжувати її розширювати.
Отже, просто щоб вам показати: це найсвіжіша новина, ця робота саме зараз виходить у світ.
Ми розглянули порушення нейрологічного розвитку, ми розглянули аутоімунні захворювання, а тепер розглянемо інфекції.
Адже вакцини покликані зберегти ваше здоров’я та запобігти інфекціям.
Однак у цій когорті ми побачили, що ці рецидивні інфекції визначалися як щонайменше три різні діагнози
— протягом 12 місяців, протягом яких дитина була зареєстрована в цій педіатричній клініці:
Запалення вух, захворювання дихальних шляхів, стрептококові інфекції — все це траплялося набагато, набагато частіше.
А коли ми потім розглянули кількість зроблених щеплень — додавши до них ще нещеплених дітей — а саме: у першому році життя —
від одного до трьох щеплень, у першому році життя — від чотирьох до шести, від шести до дев’яти, а потім десять і більше.
І як бачимо, у невакцинованих людей загалом і майже в кожному окремому випадку стан набагато кращий.
Отже, це просто більш здорові діти.
Спостерігається нижчий показник у випадках, коли зроблено десять або більше щеплень від респіраторних захворювань, і
я б справді пов’язав це з тим, що так відбувається, коли здорову дитину просто продовжують вакцинувати.
Ми називаємо це «ефектом здорового вакцинованого».
І саме таку інформацію ми зазвичай бачимо.
Ми не ставимося до цієї інформації легковажно.
А також я хотів би висловити свою готовність:
Якщо вакцини виявляються ефективнішими, якщо вони дають кращі результати, ми хочемо надати
їм усі можливі переваги, пов’язані з довірою.
Наш обов’язок полягає лише в тому, щоб гарантувати, що ми поводимося абсолютно чесно і що в
наших публікаціях ми висвітлюємо виключно правду.
Отже, загалом це дуже-дуже очевидно, якщо порівняти вакцинованих і невакцинованих дітей.
Вакциновані діти страждають у тій чи іншій формі.
Ми не знаємо, про яке саме порушення може йти мова.
Але ми також знаємо, що існують технології та засоби, які дозволяють передбачити ці особливі побічні ефекти вакцинації.
Я пропущу тут кілька слайдів, щоб одразу перейти до висновку.
Отже, у них рідше спостерігаються затримки розвитку та неврологічні діагнози.
Вони рідше страждають на астму, вушні запалення, аутоімунні захворювання та алергії, інфекції дихальних шляхів, а також
стрептококові інфекції і загалом мають кращий стан здоров’я.
Отже, це цілком зрозуміло.
Ми не вдаємося тут до обману і спираємося на 11 незалежних досліджень, які дають дуже-дуже схожі результати.
Я показав вам результати досліджень Ентоні Моусона з організації «Children’s Health Defense»,
а також Джеймса Лайонса-Вайлера та Пола Томаса.
Отже, це лише три з дослідницьких груп, які проводять такого роду дослідження, і ми послідовно спостерігаємо такий ефект, і це, як
ви знаєте, очевидно, дуже особиста справа для мене, і це дуже особиста справа для багатьох людей, які працюють у
«Children’s Health Defense» та підтримують цю організацію.
Але ще раз: ми не маємо наміру диктувати людям, що їм робити.
Ми хочемо просвітити людей і забезпечити, щоб вони мали під рукою необхідні засоби для прийняття обґрунтованого рішення
щодо будь-якого втручання, особливо щодо втручань у ранньому дитинстві та на цих дуже-дуже чутливих етапах розвитку.
Дуже дякую.
Д-р Брайан Хукер, «Children’s Health Defense»