Meie niinimetatud kaasaegsel ajastul oleme tunnistajaks eelkõige läänemaailmas enneolematu
ulatusega moraalsele ja eetilisele allakäigule.
Juba meie lapsed puutuvad riiklikult edendatava varase seksuaalse ärakasutamise tõttu kokku
vaevalt ettekujutatavate perverssete tavadega.
Nagu juhtus hiljuti ühes Görlitzi keskkoolis, kui kool tegi koostööd välise „teatriprojektiga“
teemal „Julgus“ kavandatud projektinädala raames.
Lapsed rääkisid vanematele, et klassiruumis oli näidatud pornograafilist materjali.
Selle tulemusena esitati kaebusi ja esitati kriminaalkaebusi.
Kool katkestas projekti juba esimesel päeval.
Õpetajate portaali „news4teachers“ artiklis väideti, et politsei hakkaks asja uurima.
Meediateadete kohaselt olevat tegemist olnud piltidega, millel on kujutatud geimehi erinevates seksuaalsetes tegevustes.
Ametiasutuste toetusel toimuvad drag-queenide või drag-kingide (st meeste ja naiste transvestiitide) külaskäigud
lasteaedadesse, lastepäevakodudesse ja kooliklassidesse heidavad veelgi teravamat valgust sellele allakäigule.
Nende transvestiitide seksuaalelu käsitlevates lugemistes ja ettekannetes rüvetatakse sihipäraselt laste
kujutlusvõimet ja õhutatakse neid perverssustega tegelema.
Saates „WHO ja ÜRO – pedofiilid eemale lastest” avalikustas Kla.TV ülemaailmse Agenda 2030 plaanid.
Hollandi Euroopa Parlamendi liikme Marcel de Graaffi sõnade kohaselt on selle eesmärk ülimalt selge: lastega
seksuaalvahekorra legaliseerimine ja aktsepteerimine.
Tema sõnul toetab EL miljonitega transvestiitide ja transsooliste esinemisi lasteaedades.
WHO ja ÜRO programmid on osa rahvusvahelisest operatsioonist, mille eesmärk on muuta pedofiilia uueks normaalsuseks.
Pornograafilise materjali levitamine ja nõudmine koolides ja lasteaedades ei ole seega juhus, vaid seda juhivad
ja toetavad teadlikult valitsused ja organisatsioonid.
Nn valgustusraamatuid on toetatud ja toetatakse ka riiklikult, neile on antud kirjandusauhindu ja
muid tunnustusi. Toon siinkohal vaid ühe näite:
Šveitsi lasteaias „kõige väiksematele“ mõeldud ideoloogiliselt laetud pildiraamat sisaldab lastepornograafilisi
pilte ja õhutab laste suguelundeid vastastikku uurima.
Kohe toimus seksuaalne rünnak.
Asjaomase lapse ema esitas kriminaalkaebuse.
Haridusteadlane prof. dr. Karla Etschenberg kommenteerib raamatut järgmiselt: „Sellistest
kujutistest saaksid rõõmu eelkõige pedofiilid.“
Ta kirjutab teavituslehel: „Inimesed, kes on huvitatud vägivallatutest „vastastikku nõusolekul põhinevatest“
seksuaalsetest tegevustest lastega ja laste poolt perekonnas, lasteaias, spordiklubis või mujal, vajavad märkamatuid
ligipääsuvõimalusi, niinimetatud „ukseavajaid“ lapse juurde, mille kaudu nad saavad testida lapse vastuvõtlikkust.
„Pornograafilise materjaliga võivad nad end kriminaalkaristuse alla sattuda ning äratada kahtlust nii lastes kui
ka asjassepuutumata täiskasvanutes, kes seda märkavad.“
Et mitte kahtlust äratada, selgitab proua Etschenberger edasi: „Ideaalseks sobivad „seksuaalselt“ aktiivsete
laste pildid, millel on „seksuaalsõbralikes“ lasteraamatutes avalikult kujutatud nende suguelundid“.
Juba nelja-aastaseid lapsi julgustatakse spetsiaalselt selleks sisseseaditud kaisunurkades üksteist seksuaalse
erinevuse seisukohast katsudes uurima ja ka masturbeerima.
Tüdrukud räägivad oma emadele, et poisid oleksid sundinud neid kaisunurgades püksid alla tõmbama.
Seksuaalse vägivalla juhtumite arv on järsult kasvanud eelkõige lasteaedades.
Seda kinnitavad ka politsei viimased kuritegevuse statistilised andmed.
Seda, mis on igale tervemõistuslikule inimesele täiesti selge, kinnitavad ka lastepsühholoogid.
Nad hoiatavad enneaegsete seksuaalkogemuste traumaatiliste tagajärgede eest, mis võivad häbitunde näol
põhjustada nii lastest ohvritele kui ka kurjategijatele psühholoogilist koormust, mis võib kesta isegi aastakümneid.
Et kaitsta oma kõige väiksemaid selle eest, on vanem põlvkond, eriti laste vanemad, juba mitu aastat pidanud astuma
vastu sellele peaaegu peatamatule varajase seksuaaliseerumise suundumusele ja osutama sellele otsustavat vastupanu.
Sest meie laste tervet vaimset ja füüsilist arengut on juba pikka aega tõsiselt ohustatud.
Kuidas see nii kaugele jõudis?
Kes on neid ühiskonnale kahjulikke arenguid edendanud?
Kahtlemata võib Alfred C. Kinseyt nimetada varase seksuaaliseerimise üheks olulisemaks algatajaks.
Kla.tv avaldas selle teema kohta juba 2012. aastal paljastava dokumentaalfilmi.
Ka uuriv ajakirjanik, publitsist ja teletoimetaja Guido Grandt avaldas selle mehe elu ja tegevuse
kohta silmi avava kolmeosalise dokumentaalfilmi.
Kinsey, kes elas aastatel 1894–1956, töötas algul zooloogina.
Mitmete seksuaaluuringuid käsitlevate pseudoteaduslike publikatsioonide tõttu muutsid meedia ja
mõjukad ringkonnad ta „kaasaegse“ seksuaaluuringute ikooniks, kes oli ühiskonnas aktsepteeritav.
Kinsley radikaalne seisukoht oli, et inimesed on oma seksuaalkäitumist alati elanud välja nagu loomad.
Võimsad ringkonnad ja meedia propageerisid seda uue „teadusliku“ avastusena.
Kinsey väitis, et iga religiooni, kultuuri ja ühiskondlike põhimõtete poolt kehtestatud piirang
üldisele seksuaalsele vabadusele on puhas silmakirjalikkus.
Tema radikaalne järeldus oli: kõik seadused, mis piiravad seksuaalkäitumist, tuleks kaotada.
Need normid, mis on põlvkondade vältel kaitsnud naisi, lapsi ja perekonda, pole midagi muud kui aegunud
jäänukid teadmatusest ja moraalselt silmakirjalikust ajastust.
Oma laialt levinud „dossier’ide“ kaudu avaldab Kinsey tänaseni laastavat mõju laia avalikkuse moraalsetele ja
eetilistele arusaamadele ning üldisele seksuaalkäitumisele.
Tema märkimisväärne mõju Ameerika Ühendriikide ja ülemaailmsele seadusandlusele näitab, et ta
saavutas oma perversse ümberorienteerumisega isegi edu.
Kinsey raportite mõjul hakati Ameerika Ühendriikides vägistamist, sugulussuhet, sodomiat ja abielurikkumist alahindama.
Isegi koolides võeti kasutusele Kinsey-põhine seksuaalkasvatus.
Skandaalsel kombel reklaamisid suured Ameerika ajakirjad ja ajalehed, nagu näiteks „Life”, „Time”, „Look” ja teised,
Kinsey väidetavaid uurimistulemusi seksuaalsuse valdkonnas, justkui oleksid need kangelaslikud „teaduslikud” saavutused.
Kriitikud hoiatasid juba varakult „seksuaalse anarhia“ eest, mis tulenes õiguse, hariduse ja moraali
radikaalsest ümberkujundamisest Kinsey põhimõtete järgi.
Ja tõepoolest, selle anarhia saatuslikud tagajärjed mõjutavad inimesi tänaseni – eelkõige lapsi.
Sest saatanlikult inspireeritud ringkondade poolt propageeritava Kinsey-müüdi taga peitub kuristik:
On tõestatud, et Kinsey märkuste ja „uuringute“ keskne osa põhineb pedokurjategijate protokollidel.
Imikute ja laste suhtes toime pandud dokumenteeritud seksuaalne vägivald on ümber tõlgendatud
väidetavalt „normaalseks laste seksuaalsuseks”.
Kuid lõppkokkuvõttes ei olnud see midagi muud kui laste seksuaalne piinamine.
Selle teema kohta leiate põhjalikumat teavet ja taustteavet kla.tv dokumentaalfilmist „Varase seksuaaliseerimise esiisad“.
Varasemad ja praegused skandaalid, nagu Pizzagate, Epsteini toimikud või Diddy kohtuprotsess, ning üle
maailma epideemia laadi leviv pedokuritegevus heidavad neile arengutele iseloomulikku valgust.
Neid edendasid eelkõige Kinsey otserünnak lääne kultuuri algselt kristlikule väärtuste alusele.
Pole ime, sest ta tegeles ise homoseksuaalsete, voyeuristlike ja ekshibitsionistlike liialdustega ning
suhtus näiteks seksisse loomadega kui midagi normaalset.
Ta läks isegi nii kaugele, et tegi järgmise šokeeriva avalduse: „Imikueas lapsed peaksid olema seksuaalselt aktiivsed ja
laskma täiskasvanutel oma seksuaalseid vajadusi rahuldada“.
Tegelikult väitis Kinsey, et lapsed on „juba imikueast alates seksuaalselt aktiivsed ja võimelised
orgasmi saavutama“ ning vajavad oma seksuaalsete vajaduste rahuldamisel „täiskasvanute abi“.
See ei ole midagi muud kui pedofiilia ja laste seksuaalse kuritarvitamise normaliseerimine.
Nagu teada, elas sadomasokist Kinsey kahekordset elu.
Oma maja katuse all asuvas hoolikalt varjatud ruumis korraldas ta regulaarselt
„grupiseksimänge“ oma töötajate ja valitud külalistega.
Ka nende naised pidid selles osalema, samuti tema abikaasa Clara K.
Kaks tema raamatut – 1948. aasta „Sexual Behaviour in the Human Male“ („Mehe seksuaalkäitumine“) ja 1953. aasta „Sexual
Behaviour in the Human Female“ („Naise seksuaalkäitumine“) – avaldati ühise nimetuse „Kinsey raport“ all.
Nende avaldamiseks sai Kinsey Rockefelleri fondilt tohutut toetust.
See sihtasutus on Rockefellerite dünastia – mille suundumus on seotud satanismi ja vabamüürlusega –
miljardite väärtuses finantsplatvorm, mis peidab end esmapilgul filantroopia, st heategevuse taha.
Rockefelleri fondi peaaegu piiramatu rahaline mõjuvõim võimaldab tal mõjutada poliitilisi arenguid ja tervete
rahvaste moraalset ja eetilist maailmavaadet oma huvides.
Raske on seda uskuda, kuid seda ei saa eitada:
Mitmed kõrgetasemelise vabamüürluse poolt asutatud organisatsioonid teenivad eelkõige eesmärki võtta
maailma elanikkond oma kontrolli alla ja seda vähendada.
Selle kohta leiate tõendeid kõnest „Kõrgema astme vabamüürlaste salajane õpetus: Saatan on Jumal“
Ivo Sasek näitab selles raamatus, et kõrgetasemelise vabamüürluse juhtkonnas pannakse toime raskeid kuritegusid, nagu laste
kuritarvitamine, naistega kaubitsemine, uimastikaubandus, varjatud spekulatsioonitehingud, relvakaubandus
ning rituaalne vägivald, mis ulatub isegi kannibalismini.