У нашу так звану сучасну епоху ми спостерігаємо, насамперед у західному світі, морально-етичний занепад небачених масштабів.
Навіть наші діти стикаються з ранньою сексуалізацією, яку активно просуває суспільство, та з важко уявними збоченими практиками.
Як це нещодавно сталося в одній із середніх шкіл у Герліці, коли школа співпрацювала з зовнішнім «театральним проектом»
на тему «Сміливість» у рамках запланованого проектного тижня.
Діти розповіли батькам, що в класі демонстрували порнографічні матеріали.
Це спричинило скарги та звернення до правоохоронних органів.
Школа припинила реалізацію проекту вже першого дня.
Як повідомляється в статті на порталі для вчителів «news4teachers», поліція проведе розслідування.
Згідно з повідомленнями ЗМІ, йшлося про фотографії чоловіків-геїв під час різних сексуальних практик.
Візити драг-квінів та драг-кінгів (тобто чоловіків і жінок-трансвеститів) до дитячих садків, дошкільних
закладів та шкільних класів, що заохочуються державними органами, ще раз яскраво висвітлюють цей занепад.
Під час читань та лекцій про сексуальне життя цих трансвеститів умисно розбещують дитячу
уяву та спонукають дітей цікавитися збоченнями.
У передачі «ВООЗ та ООН — геть педофілів від дітей» телеканал Kla.TV оприлюднив плани глобальної «Агенди-2030».
Згідно з цитатою депутата Європарламенту Марселя де Граафа з Нідерландів, ця організація цілком
однозначно прагне легалізації та визнання сексу з дітьми.
За його словами, ЄС виділяє мільйони на виступи трансвеститів і трансгендерів у дитячих садках.
Програми ВООЗ та ООН є частиною міжнародної операції, спрямованої на те, щоб зробити педофілію новою нормою.
Отже, поширення та вимагання порнографічних матеріалів у школах та дитячих садках — це не випадковість, а свідома
політика, яку керують та фінансують уряди й організації.
Так звані «просвітницькі книги» отримували й продовжують отримувати літературні премії та інші нагороди,
а також державну підтримку. Наведу лише один приклад:
Ідеологічно забарвлена книжка з малюнками для «найменших» у швейцарському дитячому садку містить зображення дитячої
порнографії та закликає до взаємного вивчення статевих органів.
Незабаром стався сексуальний напад.
Мати постраждалої дитини подала заяву про порушення кримінальної справи.
Педагог, професор д-р Карла Етшенберг так коментує цю книгу: «Такі зображення особливо сподобалися б педофілам».
У інформаційній листівці вона пише: «Люди, які цікавляться ненасильницькими «за взаємною згодою» сексуальними діями з дітьми
та за їх участю в сім’ї, у дитячому садку, у спортивному клубі чи деінде, потребують непомітних способів налагодження
контакту, так званих «засобів доступу» до дитини, за допомогою яких вони можуть перевірити, чи дитина готова до спілкування.
«Володіння порнографічними матеріалами може призвести до кримінальної відповідальності та викликати підозри як
у дітей, так і у сторонніх дорослих, які це помітять».
Щоб не викликати підозр, пані Етшенбергер продовжує: «Ідеально підходять ілюстрації «сексуально» активних
дітей із відкритим зображенням їхніх статевих органів у «сексуально-толерантних» дитячих книжках».
Вже чотирирічних дітей заохочують у спеціально облаштованих «куточках для обіймів» досліджувати один
одного шляхом дотиків з метою вивчення статевих відмінностей, а також займатися самозадоволенням.
Дівчата розповідають своїм матерям, що хлопці змушували їх у «затишних куточках» знімати штани.
Кількість випадків сексуального насильства різко зросла, насамперед у дитячих садках.
Це підтверджується останніми даними поліцейської статистики злочинності.
Те, що є цілком очевидним для кожної людини зі здоровим глуздом, підтверджують також дитячі психологи.
Вони застерігають від травматичних наслідків передчасних сексуальних досвідів, які у вигляді почуття
сорому можуть протягом десятиліть чинити психологічний тиск на дітей — як на жертв, так і на винуватців.
Отже, щоб уберегти своїх найменших від цього, старше покоління, зокрема батьки дітей, вже багато років змушені
протистояти цій, здавалося б, нестримній тенденції до ранньої сексуалізації та чинити рішучий опір.
Адже здоровий психічний та фізичний розвиток наших дітей вже давно перебуває під серйозною загрозою.
Як це могло статися?
Хто сприяв цим тенденціям, що завдають шкоди суспільству?
Безсумнівно, Альфреда К. Кінсі можна назвати одним із ключових родоначальників ранньої сексуалізації.
Kla.tv опублікував розкривальний документальний фільм на цю тему ще у 2012 році.
Також журналіст-розслідувач, публіцист і телередактор Гвідо Грандт випустив трисерійний документальний фільм про
життя та діяльність цього чоловіка, який відкриває очі.
Кінсі, який жив у 1894–1956 роках, спочатку працював зоологом.
Завдяки низці псевдонаукових публікацій з питань сексуальних досліджень ЗМІ та впливові кола зробили його
загальновизнаною іконою «сучасних» сексуальних досліджень.
Радикальна теорія Кінсі полягала в тому, що люди з давніх-давен проявляють свою сексуальну поведінку так само, як тварини.
Впливові кола та засоби масової інформації подавали це як нове «наукове» відкриття.
Кінсі стверджував, що будь-яке обмеження загальної сексуальної свободи, встановлене релігією,
культурою та суспільними принципами, є чистим лицемірством.
Його радикальний висновок був таким: усі закони, що обмежують сексуальну поведінку, слід скасувати.
Ті норми, які протягом багатьох поколінь захищали жінок, дітей та сім’ю, є нічим іншим, як застарілими пережитками епохи,
що характеризувалася необізнаністю та моральною лицемірністю.
Через свої широко поширені «досьє» Кінсі й донині чинить руйнівний вплив на морально-етичні уявлення та
загальну сексуальну поведінку широкої громадськості.
Його значний вплив на законодавство США та світове законодавство свідчить про те, що він
навіть досяг успіху у своїй хибній переорієнтації.
Під впливом «Досьє Кінсі» у США відбулося знецінення значущості таких явищ, як зґвалтування, розпуста, содомія та подружня зрада.
Навіть у школах було запроваджено кінсейанську статеву освіту.
Скандально, але великі американські журнали та видання, такі як «Life», «Time», «Look» та інші, рекламували
нібито результати досліджень Кінсі в галузі сексуальності, нібито це були героїчні «наукові» досягнення.
Ще на самому початку критики попереджали про «сексуальну анархію» у зв’язку з радикальною перебудовою правової
системи, освіти та моралі відповідно до концепції Кінсі.
І справді, фатальні наслідки цієї анархії відчуваються й донині — особливо для дітей.
Адже за міфом про Кінсі, який пропагують кола, натхненні сатанізмом, ховається прірва:
Доведено, що основні частини записів та «досліджень» Кінсі ґрунтуються на протоколах злочинців, які скоїли педофілію.
Задокументовані випадки сексуального насильства над немовлятами та дітьми були
переосмислені як нібито «нормальна дитяча сексуальність».
Однак, зрештою, це було нічим іншим, як сексуальним катуванням дітей.
Більш детальну інформацію та контекст з цього приводу ви знайдете в документальному
фільмі kla.tv «Прабатьки ранньої сексуалізації».
Минулі та сучасні скандали, такі як «Піццагейт», «Епштейн-файли» чи судовий процес над Дідді, а також
педокримінальність, що поширюється по всьому світу, немов епідемія, проливають характерне світло на ці події.
Цьому значною мірою сприяла, насамперед, рішуча атака Кінсі на традиційні християнські
цінності, що лежали в основі західної культури.
Не дивно, адже він сам займався гомосексуальними, вуайєристськими та ексгібіціоністськими розпустою і,
наприклад, вважав секс із тваринами нормальним явищем.
Він навіть наважився на таке жахливе твердження: «Немовлята повинні бути сексуально активними, а
дорослі — задовольняти їхні сексуальні потреби».
Насправді Кінсі вважав, що діти «з самого дитинства є сексуально активними та здатними до оргазму» і що для задоволення
своїх сексуальних потреб вони «потребують допомоги дорослих».
Це ніщо інше, як нормалізація педофілії та сексуального насильства над дітьми.
Як відомо, садомазохіст Кінсі вів подвійне життя.
У ретельно прихованій кімнаті під дахом свого будинку він регулярно влаштовував «групові сексуальні
ігри» зі своїми співробітниками та обраними гостями.
Їхні дружини також мусили брати в цьому участь, так само як і його дружина Клара К.
Дві його книги — «Sexual Behaviour in the Human Male» («Сексуальна поведінка чоловіка») 1948 року та «Sexual Behaviour
in the Human Female» («Сексуальна поведінка жінки») 1953 року — були опубліковані під загальною назвою «Звіт Кінсі».
Для їх видання Кінсі отримав значну підтримку від Фонду Рокфеллера.
Цей фонд — це фінансова платформа династії Рокфеллерів, що сповідує сатаністсько-масонські ідеї, яка
на перший погляд прикривається філантропією, тобто благодійністю, і налічує мільярди.
Завдяки практично необмеженим фінансовим можливостям Фонду Рокфеллера він впливає на політичні події та
морально-етичні уявлення цілих народів у своїх інтересах.
У це важко повірити, але заперечити це неможливо:
Численні організації, засновані масонством високого ступеня, мають на меті, перш за все, взяти під свій
контроль населення світу та скоротити його чисельність.
Докази цього ви знайдете у промові «Таємне вчення масонських майстрів високих ступенів: Сатана — це Бог»
У своїй праці Іво Сасек доводить, що у вищих ешелонах керівництва масонства високого ступеня вчиняються тяжкі злочини, такі як
розбещення дітей, торгівля жінками, наркоторгівля, приховані спекулятивні операції, торгівля
зброєю, а також ритуальне насильство, аж до канібалізму.