Vapauden rakastaville ihmisille tilanne kiristyy jatkuvasti:
Eri puolilla maailmaa ihmisten valvonta on kiristymässä yhä voimakkaammin.
Tuore esimerkki Yhdistyneestä kuningaskunnasta:
Pääministeri Keir Starmerin johtama brittiläinen työväenpuolueen hallitus on avannut tien sille, että kunnat voivat toteuttaa
niin sanottujen 15 minuutin kaupunkien konseptia koko maassa.
Ilmastoneutraalisuuden ja hiilidioksidipäästöjen vähentämisen, eli hiilidioksidipäästöjen vähentämisen, verukkeella voidaan nyt
hyvin helposti rajoittaa brittiläisen väestön liikkumisvapautta.
Oxfordissa on tarkoitus aloittaa jo tänä vuonna: kaupunki jaetaan kuuteen 15 minuutin vyöhykkeeseen.
Liikenne vyöhykkeiden välillä on asukkaille maksutonta vain 100 päivänä vuodessa.
Kameroista, puomeista ja automaattisesta rekisterikilpien tunnistuksesta koostuvan valvontajärjestelmän on
tarkoitus varmistaa, että jokainen asukas noudattaa sääntöjä. Muussa tapauksessa seurauksena voi olla sakkoja.
Se, mikä esitetään ilmasto- tai ympäristönsuojelun varjolla, ei ole loppujen lopuksi muuta
kuin teknologian avulla toteutettu valvontavaltio!
Tällainen diktatorinen hallintomuoto oli jo pitkään ollut itseään maailmanvalloittajiksi nimittäneiden tavoitteena.
He ovat jo vuosikymmenten ajan kehittäneet uutta hallintomuotoa, niin sanottua teknokratiaa.
Seuraava ohjelma paljastaa teknokraattisen liikkeen liikkeellepanevat voimat, sen
vaaralliset suunnitelmat ja kavalat menetelmät.
Aloitetaan alusta, teknokratialiikkeen perustamisesta ja tavoitteista.
Yhdysvaltalainen Howard Scott perusti talvella 1918 niin sanotun teknisen liiton.
Teknillisen allianssin jäsenet olivat yhtä mieltä siitä, että demokratia, kansallinen suvereniteetti ja markkinatalous olivat
epäonnistuneet ja että ne olisi korvattava insinöörien ja teknisten asiantuntijoiden
muodostamalla, vaaleilla valitsemattomalla hallinnolla.
He vaativat yhteiskunnan uudistamista tieteen ja tekniikan periaatteiden mukaisesti.
Uuden talous- ja valuuttajärjestelmänne tulisi perustua energian hallittuun jakeluun ja ohjattuun kulutukseen.
Tätä varten he ovat jo kehittäneet ”energiatodistuksia”, joita kutsutaan myös ”energianjakelukartoiksi”.
Niihin tulisi merkitä jokaisen kansalaisen kaikki henkilötiedot – eli ikä, sukupuoli, ammatti, asuinpaikka,
energiankiintiö, yhteenveto tehdyistä ostoksista sekä sertifikaattien myöntämis- ja voimassaolon päättymispäivämäärät.
Energiasertifikaatit olivat uusi valuutta.
Tämä kuulostaa aivan maailmanlaajuisesti suunnitellun, jokaiselle kansalaiselle tarkoitetun sähköisen
henkilötunnuksen edeltäjältä, joka on kytketty digitaaliseen keskuspankkirahaan perustuvaan perustuloon.
Tämän järjestelmän tarkoituksena on poistaa vaalit ja puoluepolitiikka ja korvata ne
tuotannon ja resurssien keskitetyllä hallinnalla.
Lopulta tavoitteena oli perustaa pohjoisamerikkalainen Technat: ”The Technate of America”.
Tämän Technatin olisi ajatuksen mukaan tarkoitus muodostaa ”itsenäinen, omavaraisesti toimiva maantieteellinen yksikkö”.
Hallituksella olisi tällöin määräysvalta kaikkiin Technatissa sijaitseviin raaka-aineisiin, yrityksiin, tehtaisiin ja
teollisuudenaloihin sekä kattava pääsy väestön omaisuuteen.
Mutta kuka oli Teknillisen allianssin aloitteentekijä?
Tarkastellaanpa Howard Scottia hieman tarkemmin. Oliko hän visionääri vai pikemminkin marionetti?
Howard Scottin (1890–1970) varhaisvuosista tiedetään vain vähän.
Hän ”ilmestyi” yhtäkkiä vuonna 1918 New Yorkin Greenwich Villagessa.
Vaikka Scottilla oli vain 9. luokan päättötodistus, hän piti itseään ”boheemina insinöörinä” .
Vuonna 1933 Howard Scott perusti Technocracy Incorporated -järjestön, jota hän johti kuolemaansa asti vuonna 1970.
Eräs aikakauden todistaja kertoo, että Howard Scottilla oli kuulemma suuri mielikuvitus ja että hän
toimi ”profeettana”, kuten seuraava lainaus osoittaa:
”Howard selitti minulle, että hän tiesi, ettei sellainen yhteiskunta, jota hän puolusti, voinut vielä syntyä.”
”Ensin pitäisi toteuttaa vasemmiston ja oikeiston kokeiluja, ...”
Mistä Scott tiesi jo vuonna 1920, miten historia tulisi etenemään? Tuolloin se oli vielä tulevaisuutta.
Kirjassa ”Words and Wisdom of Howard Scott” Scott sanoi vuonna 1961 pitämässään puheessa seuraavaa:
„…yksi suurimmista ongelmista tässä kaikessa on se, että tietokoneenne tekevät kirjanpitäjistänne ja insinööreistänne
tarpeettomia, ja että ne tekevät myös johtajistanne sekä työntekijöistänne ja toimihenkilöistänne
tarpeettomia, mikä tarkoittaa sitä, että tietokoneohjatuilla valvontamekanismeilla on entistä enemmän valtaa.”
Voiko Scott vuonna 1961 jo tietää, mihin nykypäivänä päädytään?
Oliko hänellä kenties tuntemattomia tukijoita, jotka olivat auttaneet häntä pääsemään asemaansa?
Oliko teknokratialiikkeellä yhteyksiä suurrahoitukseen?
Pääasiassa insinööreistä ja tutkijoista koostuva teknokratia-liike syntyi Columbian yliopistossa New Yorkissa.
Teknokratian asiantuntijan Patrick Woodin mukaan Columbian yliopisto oli jo tuolloin ”edistyksellinen ajatushautomo”.
Se oli tiiviissä yhteydessä Rockefeller-dynastiaan.
Näin Rockefellerin perhe valloitti ja uudisti muun muassa Columbian yliopiston kautta lääketieteen alan:
Luonnonlääkkeistä kohti kemiallista lääketeollisuutta.
Vuodesta 1910 lähtien Rockefellerit loivat tällä tavoin valtavan markkina-alueen lääketieteen alalla
käytettäville kemiallisille, öljypohjaisille tuotteilleen.
Juuri tuossa Columbian yliopistossa toimi vuodesta 1959 lähtien myös yksi nykyisten maailmanjohtajien
avainhenkilöistä: vaikutusvaltainen globaalistrategi ja David Rockefellerin läheinen ystävä, Zbigniew Brzeziński.
Hän opetti siellä valtiotieteen professorina.
Brzeziński oli tiiviissä yhteydessä paitsi Rockefellerien myös Rothschild-dynastian jälkeläisen Edmond Adolphe de Rothschildin
kanssa – joka, kuten Rockefelleritkin, edustaa suurrahoituksen dynastiaa, joka sijoittuu
vapaamuurariuden hierarkian huipulle. Tästä lisää myöhemmin.
Brzeziński julkaisi vuonna 1970 kirjan ”Kahden aikakauden välissä: Amerikan rooli teknetronisella aikakaudella”.
Tässä teoksessa hän paljastaa olevansa täysverinen teknokraatti. Kirja paljastaa teknokraattiset
tavoitteet maailmanherruuden vakiinnuttamiseksi.
Mitä vaarallisia tavoitteita Brzeziński ja kumppanit tavoittelivat?
Jo varhaiset teknokraatit kirjoittivat vuonna 1939 julkaistussa pamfletissaan ”Technocracy in Plain Terms”:
”Teknokratia tarkoittaa [...] uutta valvonnan muotoa, jota harjoittaa ja johtaa mannermainen valvontaviranomainen, […]”
Mitä vaatimuksia he esittävät teknokratian suhteen?:
”Kyseessä on uusi yhteiskunnan johtamistapa, (…) Vain teknokratia pystyy tähän – kaikkien
yhteiskunnallisten toimintojen tieteelliseen valvontaan.”
”Teknokratia on sosiaalisen manipuloinnin tiede …”
Sosiaalitekniikalla tarkoitetaan manipuloimismenetelmiä, joiden tavoitteena on saada ihmiset toimimaan tietyllä tavalla.
Technocracy Inc.:n mukaan lopputuloksena on ”ihmisten ehdollistamista koskeva mannerlaajuinen järjestelmä”.
Tällä tarkoitetaan ärsyke-reaktio-mallien oppimista.
Suunnitelmana oli siis ”kouluttaa” teknokraattinen kansalainen tarkoituksellisesti
palkitsemis- ja rangaistusjärjestelmän avulla.
Kiinan sosiaalisen luottojärjestelmän aloitteet kulkevat samaan suuntaan: poliittisesti toivottua, eli
sääntöjen mukaista käyttäytymistä palkitaan ja sääntöjen vastaista käyttäytymistä rangaistaan.
Zbigniew Brzeziński kirjoittaa hieman myöhemmin vuonna 1970 ilmestyneessä kirjassaan ”Kahden aikakauden välissä”:
”Teknetronisen aikakauden tunnusmerkkinä on yhä tiukemmin valvottavan yhteiskunnan asteittainen syntyminen.”
”Tällainen yhteiskunta olisi sellaisen eliitin hallinnassa, joka ei ole sitoutunut perinteisiin arvoihin.”
Miten eliitti hallitsee kansalaisia? Brzeziński selittää:
”Ilman perinteisten liberaalien arvojen asettamia rajoituksia tämä eliitti ei epäröisi saavuttaa poliittisia tavoitteitaan
hyödyntämällä uusimpia moderneja tekniikoita yleisön käyttäytymisen vaikuttamiseksi ja yhteiskunnan
pitämiseksi tiukassa valvonnassa ja hallinnassa.”
Brzeziński kirjoitti vuonna 1968 julkaistussa artikkelissaan ”America in the Technetronic Age”:
”Kuten jo totesin, pian on mahdollista valvoa lähes katkeamattomasti jokaista kansalaista ja ylläpitää ajantasaisia,
kattavia tiedostoja, jotka sisältävät tavanomaisempien tietojen lisäksi jopa erittäin henkilökohtaisia tietoja
kansalaisen terveydestä tai henkilökohtaisesta käyttäytymisestä.
”Nämä asiakirjat ovat viranomaisten saatavilla välittömästi.”
Brzeziński kirjoitti artikkelissa lisäksi:
”Valta siirtyy niiden käsiin, jotka hallitsevat tietoa ja pystyvät yhdistelemään sitä nopeimmin.”
Tähän asti voidaan sanoa, että teknokraatit sekä Brzeziński ja ”hänen ystävänsä” pyrkivät täysin avoimesti
rakentamaan yhteiskuntaa, jossa kansalaisia manipuloidaan, valvotaan ja ohjataan jatkuvasti tietoisesti.
Ja kaikki tämä hyödyntäen uusimpia psykologisia tutkimustuloksia ja huipputeknologiaa.
Miten on mahdollista, että tällaisten suunnitelmien toteuttaminen on jo nyt edennyt niin pitkälle ja että 15
minuutin kaupunkien käyttöönotosta keskustellaan jo julkisesti?!
Kun tarkastellaan Brzezińskin, Rockefellerin ja Rothschildin yhteyksiä korkean asteen vapaamuurariuteen, vastaus on ilmeinen.
Olet osa maailmanlaajuista salaliittoa. David Rockefeller myöntää tämän itsevarmasti muistelmissaan:
”Jotkut jopa uskovat, että olemme osa salaliittoa, joka toimii Yhdysvaltojen etujen vastaisesti, ja kutsuvat perhettäni ja minua
internationalisteiksi, jotka juonivat yhdessä muiden kanssa ympäri maailmaa rakentaakseen entistä
yhtenäisemmän, globaalin poliittisen ja taloudellisen rakenteen – yhden maailman, jos niin haluatte.
”Jos tämä on syyte, tunnustan syyllisyyteni ja olen siitä ylpeä.”
Mistä salaliitto koostuu? David Rockefeller sanoo asiasta seuraavaa:
”Meillä ei olisi koskaan ollut mahdollista laatia suunnitelmaa maailman varalle, jos
olisimme olleet julkisuudessa näiden vuosien aikana.”
Mutta maailma on monimutkaisella ja ennalta suunnitellulla tiellä kohti maailmanhallitusta.
"Älymystön ja maailmanpankkiirien ylikansallinen suvereniteetti on varmasti parempi vaihtoehto
kuin viime vuosisatojen kansallinen suvereniteetti."
David Rockefeller, Zbigniew Brzeziński ja kumppanit olivat koko elämänsä ajan kiireisiä rakentamassa tätä ”yhtä maailmaa”,
jota hallitsisivat loismaiset ”eliitit” ja ”maailmanpankkiirit”.
Brzeziński & Co. perustivat tätä varten lukuisia järjestöjä ja instituutioita, jotka ovat nykyään
levinneet kuin hämähäkinverkko ympäri maailmaa.
Nämä perustetut organisaatiot – olivatpa ne sitten pankkeja, yliopistoja, ajatushautomoita tai maailmanlaajuisesti
toimivia järjestöjä, kuten Yhdistyneet Kansakunnat – hallitsevat nykyään lähes jokaista elämänalaa maailmassamme.
Brzeziński oli muun muassa keskeinen henkilö Trilateraalikomissiossa, Atlantin
neuvostossa ja Ulkosuhteiden neuvostossa.
Nämä ovat vapaamuurarien perustamia järjestöjä, jotka toimivat niiden keskuspaikkoina.
Kla.TV:n vapaaehtoiset työntekijät ovat dokumentoineet sivustolla vetopedia.org tunnettuja instituutioita
ja niiden yhteyksiä korkea-asteen vapaamuurariuteen.
Näin käy nopeasti selväksi, että kyseessä on todellakin salaliitto – nimittäin korkean asteen vapaamuurarien salaliitto,
jonka tarkoituksena on omistaa ja hallita koko maailmaa.
Myös Zbigniew Brzeziński ja David Rockefeller kuuluivat korkean asteen vapaamuurareihin:
Brzeziński perusti vuonna 1967 vapaamuurarilogen ”Lux ad Orientem” (Valo itään) sekä vuonna 2004 logen ”Maat”.
Yhdessä rahoitusalan vaikuttajan David Rockefellerin, globaalistrategin Henry Kissingerin sekä
Rothschild-dynastian jälkeläisen Edmond Adolphe de Rothschildin kanssa Brzeziński perusti vuonna 1968 ”Three Eyes” -loosin.
David Rockefeller oli lisäksi myös ”Horus-loosin” jäsen.
Rothschildit ja Rockefellerit ovat yhdessä Windsorien – eli Britannian kuninkaallisen
perheen – kanssa vapaamuurarien pyramidin huipulla:
Tämän kerroksen vapaamuurarit tunnustavat avoimesti Saatanan ”tämän maailman jumalaksi”.
Siinä kaikki verkostosta ja sen tavoitteista.
Vapauden rakastavalle maailmanväestölle on tietysti vaikea saada näitä maailmanvalta-suunnitelmia ymmärretyksi.
Siksi korkean tason vapaamuurarit etsivät ja löysivät keinon ohjata maailman väestöä vaiheittain kohti teknokratiaa.
Käyttämällä kestävää kehitystä harhautuksena ja liiketoimintamallina he hyödyntävät
ihmisten kaipausta terveeseen planeettaan.
Sillä kaikki ovat varmasti samaa mieltä siitä, että maapallon tuhoaminen ei voi jatkua tällä tavalla.
Ainoa tarjottu ratkaisu on kuitenkin aina ”kestävä kehitys”.
Tämän erittäin positiivisen merkityksen omaavan termin vuoksi ihmisten pelastustoimet ajautuivat alusta
alkaen väärälle polulle. Siitä lisää hetken kuluttua.
Kestävä kehitys juontaa juurensa myös varhaisten teknokraattien ideasta.
Patrick Wood kuvaa teknokratian ja ”kestävän kehityksen” välistä yhteyttä seuraavasti:
”On tosin totta, että termiä ’kestävä kehitys’ eivät keksineet alkuperäiset teknokraatit [...].
Tosiasia on, että kestävä kehitys on käsitteellisesti identtinen teknokratian ”tasapainotetun taakan” kanssa.
Lyhyesti sanottuna teknokratian sydän on kestävä kehitys.
”Se vaatii sellaisen yhteiskunnan luomista, jossa ihmiskunnan tarpeet ovat täydellisessä tasapainossa luonnonvarojen kanssa.”
”Täydellinen tasapaino” ihmisten tarpeiden ja luonnonvarojen välillä on juuri se, mitä kestävällä kehityksellä tarkoitetaan.
Teknokratian ja kestävyyden välinen yhteys tulee vieläkin selvemmin esiin, kun tarkastellaan
Technocracy Inc.:n perustajajäsentä lähemmin:
Marion King Hubbert (1903–1989). Hubbert työskenteli Amerada Petroleum Company -yhtiössä, opetti Columbian yliopistossa
ja toimi johtotehtävissä öljy- ja maakaasuyhtiö Shellissä.
Hän ennusti vuonna 1974 ”Peak Oil Theory” -teoriassaan , että maailman öljyvarannot ehtyisivät vuonna
1995, jos tuotanto-olosuhteet pysyisivät ennallaan.
Vaikka tämä ennuste ei toteutunutkaan, se herätti silti pelkoa ja kauhua väestön keskuudessa ja antoi öljymagnaateille
perusteita öljyn hinnan korotuksille ja sodille.
Ennusteillaan Hubbert toimi esimerkiksi täysin Rockefellerien edun mukaisesti, sillä Rockefeller-dynastia on hallinnut
suurinta osaa maailman öljymarkkinoista vuodesta 1891 lähtien.
Hubbertin teoriat ja ennusteet johtivat vaatimuksiin ”vihreästä” taloudesta sekä energiakäänteestä.
Häntä itseään on siitä lähtien pidetty ekologisen kestävyysliikkeen perustajana.
Mutta mikä on koko tämän kestävän kehityksen jutun juju?
Rockefeller-säätiön vuoden 1969 vuosikertomus toi esiin sen salakavalan ideologian, joka piilee väitetyn
resurssipulan ja siitä johdetun kestävyyskonseptin takana:
Tässä raportissa todetaan, että ihminen tuhoaisi ympäristöään itse valtavassa mittakaavassa.
Näin ollen koko ihmiskunta pannaan heti vastuuseen ympäristön tuhoamisesta ja heille herätetään syyllisyydentunteita siitä,
että he itse olisivat syyllisiä elinympäristönsä tuhoamiseen.
Eikö tämä olekin ovelaa joukkomanipulointia, jonka tarkoituksena on ohjata ihmisiä kohti uutta kestävyysagendaa?
Miksi ympäristön tuhoamisen suurimpia aiheuttajia ja piittaamattomia hyötyjiä – suuria monikansallisia
konserneja ja niiden osakkeenomistajia – ei ole tähän mennessä tutkittu eikä saatettu vastuuseen?
Miten on mahdollista, että kaivos- ja raaka-aineyhtiöiden jne. suurimpia osakkeenomistajia, jotka tuhoavat ympäristöä valtavasti
ja riistävät luonnonvaroja, ei aseteta vastuuseen, vaan ympäristön tuhoaminen tuomitaan kestävän kehityksen
ideologian nimissä ja syy siirretään kaikkien niskoille?
Miksi suuria puolustusteollisuusyrityksiä ei saateta vastuuseen niiden aiheuttamasta mittavasta ympäristön
tuhoamisesta, jolla on vakavia seurauksia kaikelle elämälle?
Kuten tiedetään, sota on yksi suurimmista elinympäristön tuhoajista!
Miksi suuria teknologiayrityksiä ja niiden valtavia datakeskuksia ei tarkastella tarkemmin?
Niiden energiantarve on valtavasti suurempi kuin tavallisten ihmisten. Pelkästään yksi tietokeskus
kuluttaa yhtä paljon energiaa kuin suuri kaupunki.
Miksi julkisuudessa ei keskustella kaikenlaisen huipputeknologian, kuten robottien rakentamisen tai teknokraatti
Elon Muskin avaruuteen lähettämien kymmenien tuhansien satelliittien, aiheuttamasta loputtomasta resurssitarpeesta?
Tämän vuoksi kokonaisia alueita tuhotaan.
Miksi valtavirran lehdistö ei käsittele armeijan harjoittamaa säämanipulointia ja siihen liittyvää ympäristön saastumista?
Sen sijaan kuulee yhä uudelleen tekopyhältä kuulostavaa puhetta ”kestävästä kehityksestä”.
Palataanpa takaisin Rockefeller-dynastiaan. Miten tämä perhe on onnistunut saamaan ”kestävän kehityksen ideologian”
perustaksi ”vihreän” talouden, ilmastopolitiikan sekä YK:n Agenda 21- ja Agenda 2030 -ohjelmien konsepteihin?
Perhe turvautui erilaisiin perhesäätiöihinsä, kuten Rockefeller-säätiöön tai Rockefeller Family Fundiin,
jotka ulkoisesti filantrooppisina naamioituneina tukivat taloudellisesti toimijoita ja organisaatioita valtion ohitse.
Seuraavassa on muutamia esimerkkejä, jotka kuitenkin edustavat vain pientä osaa Rockefellerien
myöntämistä lukuisista taloudellisista avustuksista.
Ensinnäkin: Rockefeller-säätiö sijoitti vuonna 1969 2,1 miljoonaa dollaria uusiin tutkimus- ja koulutusohjelmiin
edistääkseen ideologiaansa, jonka mukaan ympäristön pilaantuminen olisi ”ihmisen aiheuttamaa”.
Toiseksi: Rockefeller Brothers Fund tuki vuonna 1974 500 000 dollarilla ”kestävän kehityksen ympäristötutkimusjärjestön”,
Worldwatch Instituten, perustamista.
Kolmanneksi: Rockefeller Family Fund perusti vuonna 1987 Environmental Grantmakers Associationin . Tämä järjestö koordinoi
säätiöiden varoja ja jakaa ne ympäristöaktivistijärjestöille.
Sivusto influencewatch.org toteaa, että EGA:sta on tullut ”vaikutusvaltainen säätiöiden yhteenliittymä,
joka määrittelee toimintalinjoja” ja joka tukee nykyään lukuisia ympäristöaktivistijärjestöjä.
Rockefellerien tällä tavoin tukemat ympäristöaktivistit ovat viimeisten 50 vuoden aikana taitavasti
herättäneet sekä yksilöllisiä että kollektiivisia syyllisyyden tunteita ympäristövahingoista.
He varoittivat esimerkiksi, että maapallon olisi pian edessään jääkausi.
Myöhemmin he väittivät, että polttomoottoreilla ajaminen ja liian suuren hiilidioksidipäästön aiheuttaminen
johtaisivat maapallon lämpötilan vaaralliseen nousuun.
Neljänneksi: Rockefellerien aloitteesta perustettiin myös ajatushautomoita ja kansainvälisiä järjestöjä –
esimerkiksi Rooman klubi tai Yhdistyneet Kansakunnat.
Rockefeller-säätiö rahoitti vuonna 1939 tutkimuksia 350 000 dollarilla, mikä johti muun
muassa Yhdistyneiden Kansakuntien perustamiseen.
Kun joku käyttää niin paljon rahaa YK:n perustamiseen, hän luonnollisesti odottaa siitä myös hyötyä: Yhdistyneet
Kansakunnat käynnisti Agenda 21 -ohjelman vuonna 1992.
Agenda 21:n tarkoituksena on viedä kestävyyden ideologiaa eteenpäin kaikilla aloilla.
Agenda 21:n jatkoa on Agenda 2030. Valistaja Tim Gielen kommentoi asiaa seuraavasti:
”Vuonna 2015 YK esitteli kiistanalaisen Agenda 2030 -ohjelmansa, joka on lähes identtinen
Klaus Schwabin Great Reset -hankkeen kanssa.”
Omien sanojensa mukaan YK ja Schwab haluavat varmistaa, että vuoteen 2030 mennessä maapallolla ei enää ole
köyhyyttä, nälkää, ympäristön pilaantumista eikä sairauksia.
Se kuulostaa mukavalta suunnitelmalta, kunnes lukee pienellä painetun tekstin.
”Ajatuksena on nimittäin se, että Agenda 2030:n kustannukset jäävät meidän, kansalaisten, maksettaviksi.”
Tässä vaiheessa on syytä muistuttaa teknokraattien tavoitteesta: Technokratian perustamiseksi he suunnittelivat
ottavansa haltuunsa kaikki raaka-aineet, yritykset, tehtaat, teollisuudenalat ja jopa kaiken kansalaisten omaisuuden.
Kestävän kehityksen toimintaohjelma tekee sen mahdolliseksi.
Rosa Koire, teoksen ”Behind the Green Mask” kirjoittaja, kiteyttää asian näin:
”YK:n Agenda 21 / Kestävä kehitys on maailmanlaajuisesti toteutettava toimintasuunnitelma, jonka tarkoituksena on
kartoittaa ja valvoa kaikkea maata, vettä, mineraaleja, kasveja, eläimiä, rakennuksia, tuotantovälineitä,
energiaa, koulutusta, tietoa ja ihmisiä maailmassa.
”INVENTAARIO JA TARKASTUS.”
Tähän sopii myös usein mainittu tulevaisuudenvisio, jonka on esittänyt World Economic Forum, lyhennettynä WEF – maailman
vaikutusvaltaisimpien ja rikkaimpien edunvalvontajärjestö:
”Vuoteen 2030 mennessä teillä ei ole mitään omaisuutta, ja olette onnellisia.”
WEF tarkoittaa tällä tietysti maailman väestöä eikä omia kaltaisiaan.
Mihin kestävyyden käsite siis lopulta tähtää?
Yhdistyneiden Kansakuntien ilmastopaneelin entinen varapuheenjohtaja Ottmar Edenhofer antoi vastauksen vuonna 2010:
”Ensinnäkin teollisuusmaat ovat käytännössä riistäneet maailman yhteisöltä sen omaisuuden.
Mutta on sanottava selvästi, että ilmastopolitiikalla me tosiasiassa jaamme maailman vaurautta uudelleen.
On päästävä eroon harhakuvitelmasta, että kansainvälinen ilmastopolitiikka olisi ympäristöpolitiikkaa.
”Tällä ei ole enää juuri mitään tekemistä ympäristöpolitiikan – kuten metsien hakkuiden tai otsonikadon – kanssa.”
Lopuksi on todettava: Kun puhutaan kestävyydestä tai kestävästä kehityksestä – riippumatta siitä, myydäänkö sitä kansalaisille
ilmastopolitiikkana, vihreänä taloutena, YK:n Agenda 21:nä tai Agenda 2030:na – kyse on itse asiassa
maailmanlaajuisten resurssien täydellisestä hallinnasta ja vaurauden jakamisesta köyhiltä rikkaille.
Kestävä kehitys on keino riistää suurimmalta osalta ihmisiä omaisuutensa ja siirtää kaikki luonnonvarat ja maa suurpankkien
käsiin, jotta sen jälkeen voitaisiin perustaa teknokratia.
Sillä teknokratian asiantuntijan Jesse Smithin mukaan ”teknokratia ja teknologia ovat kuin käsi ja käsine uudessa
järjestyksessä, joka on vakiintumassa ympäri maailmaa”.
Arvoisat katsojat, vaikka korkea-arvoisten vapaamuurarien suunnitelma maailmanherruuden saavuttamiseksi olisikin kuinka
salakavala tahansa ja vaikka sitä parhaillaan toteutettaisiin, tarvitaan silti edelleen väestöä,
joka voi joko osallistua siihen tai kieltäytyä siitä.
Kanadalainen propagandatutkija Jason Christoff sanoi haastattelussa:
”Tämä ryhmä, jonka kanssa olemme tekemisissä, on tunnetusti älyltään heikko, eikä sillä ole uusia temppuja hihassaan.”
Ne ovat aina samoja vanhoja temppuja. Ne eivät ole luovia.
Heillä on heikkouksia. Ja heidän suurin heikkoutensa on se, että heillä ei ole valtaa vahingoittaa meitä väkivalloin.
[...] Heidän on manipuloitava meitä psykologisesti ja saatava meidät heikkouteen, jossa suostumme vapaaehtoisesti orjuuteen.
[...] Ainoa valta, joka heillä on, on se, jonka me heille annamme, ja se voidaan helposti ottaa heiltä pois.”