For frihetselskende mennesker blir det stadig trangere:
I ulike land rundt om i verden blir kontrollen over befolkningen stadig strengere.
Et aktuelt eksempel fra Storbritannia:
Den britiske Labour-regjeringen under statsminister Keir Starmer har banet vei for at kommunene kan innføre
konseptet med de såkalte «15-minuttersbyene» over hele landet.
Under påskudd av klimanøytralitet og dekarbonisering, altså reduksjon av karbonutslipp, kan den britiske
befolkningens bevegelsesfrihet nå ganske enkelt innskrenkes.
I Oxford skal det settes i gang allerede i år: Byen blir delt inn i seks 15-minutterssoner.
Trafikken mellom sonene er gratis for innbyggerne bare 100 dager i året.
Et overvåkingssystem bestående av kameraer, bommer og automatisk nummerskiltgjenkjenning skal sikre at alle
innbyggere overholder reglene. Ellers risikerer de bøter.
Det som presenteres under dekke av klima- eller miljøvern, er i siste instans ikke annet
enn en overvåkingsstat basert på teknologi!
En slik diktatorisk regjeringsform hadde lenge vært målet for selvutnevnte, ambisiøse verdensherrer.
I flere tiår har de arbeidet med en ny regjeringsform, den såkalte teknokratiet.
Det følgende programmet avslører drivkreftene bak den teknokratiske bevegelsen, dens farlige planer og perfide metoder.
La oss begynne fra begynnelsen, med opprettelsen og målene til teknokratibevegelsen.
Amerikaneren Howard Scott tok initiativet til den såkalte «Tekniske alliansen» vinteren 1918.
Medlemmene av Den tekniske alliansen delte overbevisningen om at demokrati, nasjonal suverenitet og markedsøkonomi
hadde sviktet og måtte erstattes av et ikke-valgt styre bestående av ingeniører og tekniske eksperter.
De krevde at samfunnet skulle omformes i henhold til vitenskapens og teknikkens prinsipper.
Deres nye økonomiske og monetære system bør baseres på kontrollert fordeling og styrt forbruk av energi.
I den forbindelse har de allerede utviklet «energisertifikater», også kalt «energifordelingskart».
Disse bør inneholde alle personopplysninger om hver enkelt innbygger – det vil si alder, kjønn, yrke, bosted,
tildelt energikvote, oversikt over gjennomførte kjøp samt utstedelses- og utløpsdato for sertifikatene.
Energisertifikatene utgjorde den nye valutaen.
Det høres helt ut som en forløper til den verdensomspennende e-ID-en som er planlagt for alle borgere,
kombinert med en grunninntekt i digital sentralbankvaluta.
Dette systemet skal avskaffe valg og partipolitikk og erstatte dem med en sentralisert kontroll av produksjonen og ressursene.
Målet var til slutt å opprette et nordamerikansk teknat: «The Technate of America».
Tanken var at dette Technatet skulle utgjøre en «uavhengig, selvbærende geografisk enhet».
Regjeringen ville da ha kontroll over alle råvarer, selskaper, fabrikker og industrier i Technat,
samt fullstendig tilgang til befolkningens eiendom.
Men hvem var initiativtakeren til den tekniske alliansen?
La oss se litt nærmere på Howard Scott. Var han en visjonær, eller snarere en marionett?
Det er lite kjent om Howard Scotts (1890–1970) tidlige år.
Han «dukket opp» plutselig i Greenwich Village i New York i 1918.
Selv om han bare hadde fullført 9. klasse, betraktet Scott seg selv som en «bohem-ingeniør» .
I 1933 grunnla Howard Scott Technocracy Incorporated, en organisasjon han ledet frem til sin død i 1970.
En øyenvitne forteller at Howard Scott skal ha hatt en stor fantasi og opptrådt som en «profet», slik følgende sitat viser:
«Howard forklarte meg at han visste at den typen samfunn han kjempet for, ennå ikke kunne oppstå.»
«Først må det gjennomføres eksperimenter fra venstresiden og eksperimenter fra høyresiden, ...»
Hvordan kunne Scott vite allerede rundt 1920 hvordan historien ville utvikle seg videre?
På den tiden lå det jo fremdeles i fremtiden.
I boken «Words and Wisdom of Howard Scott» sa Scott følgende i en tale i 1961:
«…et av de store problemene med alt dette er at datamaskinene deres vil gjøre regnskapsførere og ingeniører overflødige, og at
de også vil gjøre ledere, arbeidere og ansatte overflødige, noe som betyr enda mer makt til alle datastyrte kontrollmekanismer.»
Kunne Scott allerede i 1961 vite hvordan ting ville utvikle seg i dag?
Hadde han kanskje ukjente velgjørere som hadde hjulpet ham til å få stillingen?
Hadde teknokratibevegelsen tilknytning til storfinansen?
Teknokratibevegelsen , som hovedsakelig besto av ingeniører og forskere, ble grunnlagt ved Columbia University i New York.
Ifølge teknokrati-eksperten Patrick Wood var Columbia University allerede den gang en «fremskrittlig tenketank».
Universitetet hadde nære bånd til Rockefeller-dynastiet.
På denne måten skjedde blant annet også fra Columbia-universitetet at Rockefeller-familien erobret og omformet medisinsk sektor:
Vekk fra naturlige legemidler og over til den kjemiske legemiddelindustrien.
Fra 1910 skapte Rockefeller-familien seg dermed et gigantisk marked for sine kjemiske,
petroleumsbaserte produkter innenfor medisinsk sektor.
Nettopp ved Columbia University var det fra 1959 også en nøkkelperson blant dagens verdensledere: den
innflytelsesrike globalstrategen og David Rockefellers nære venn, Zbigniew Brzeziński.
Han underviste der som professor i statsvitenskap.
I tillegg til Rockefeller-familien hadde Brzeziński også tette bånd til Edmond Adolphe de Rothschild, en etterkommer av
Rothschild-dynastiet – som i likhet med Rockefeller-familien er en dynasti innenfor høyfinansen, som står
helt øverst i frimureriets hierarki. Mer om dette senere.
Brzeziński ga i 1970 ut boken «Mellom to tidsaldre: Amerikas rolle i den teknetronske æraen».
I denne boken avslører han seg som en fullblods-teknokrat. Boken avslører de
teknokratiske målene om å etablere verdensherredømme.
Hvilke farlige mål forfulgte Brzeziński & Co.?
Allerede i pamfletten «Technocracy in Plain Terms», som ble utgitt i 1939, skrev de tidlige teknokratene:
«Teknokrati står for [...] en ny form for kontroll som utøves og ledes av en kontinental kontrollinstans, […]»
Hvilke krav stiller de til teknokratiet?:
«Det dreier seg om en ny metode for samfunnsstyring, (…) Bare teknokratiet kan klare dette – den
vitenskapelige kontrollen av alle samfunnsfunksjoner.»
«Teknokrati er vitenskapen om sosial manipulering …»
Social engineering er betegnelsen på manipulasjonsmetoder som har til formål å fremkalle bestemte atferdsmønstre hos personer.
Ifølge Technocracy Inc. skal sluttproduktet være «et kontinentalt system for menneskelig kondisjonering».
Med dette menes innlæring av stimulus-respons-mønstre.
Planen var altså å «dressere» den teknokratiske borgeren bevisst gjennom et system med belønning og straff.
Tiltakene i Kina for å innføre et sosialkredittsystem går i samme retning: politisk ønsket, altså tilpasset atferd,
blir belønnet, mens atferd som ikke er tilpasset blir straffet.
Zbigniew Brzeziński skriver litt senere i sin bok fra 1970, «Mellom to tidsaldre»:
«Den teknologiske tidsalderen er preget av at det gradvis vokser frem et mer kontrollert samfunn.»
«Et slikt samfunn ville bli styrt av en elite som ikke er bundet av tradisjonelle verdier.»
Hvordan styrer eliten borgerne? Brzeziński forklarer:
«Uten å være bundet av de tradisjonelle liberale verdienes begrensninger, ville denne eliten ikke nøle med å oppnå sine
politiske mål ved å bruke de nyeste moderne teknikkene for å påvirke offentligheten og holde
samfunnet under streng overvåking og kontroll.»
I sin artikkel «America in the Technetronic Age» fra 1968 skrev Brzeziński:
«Som jeg allerede har nevnt, vil det snart være mulig å utøve nesten fullstendig overvåking av hver enkelt borger og føre
oppdaterte, fullstendige journaler som, i tillegg til de mer vanlige opplysningene, til og med inneholder svært personlige
opplysninger om borgerens helse eller personlige atferd.»
«Disse dokumentene vil være tilgjengelige for myndighetene med umiddelbar tilgang.»
Videre skrev Brzeziński i artikkelen:
«Makten vil gå over i hendene på dem som kontrollerer informasjonen og er raskest til å sette den i sammenheng.»
Så langt kan man si at teknokratene, samt Brzeziński og «hans venner», helt åpent strebet etter å bygge
opp et samfunn der innbyggerne kontinuerlig blir bevisst manipulert, kontrollert og styrt.
Og alt dette ved hjelp av de nyeste psykologiske funnene og den nyeste teknologien.
Hvordan har det seg at gjennomføringen av slike planer allerede er kommet så langt, og at det allerede føres en
offentlig debatt om innføringen av «15-minuttersbyer»?!
Ser man på forbindelsene mellom Brzeziński, Rockefeller og Rothschild og høygradig
frimureri, ligger svaret rett foran nesen.
De er en del av en verdensomspennende konspirasjon. Dette innrømmer David Rockefeller selvsikkert i sine memoarer:
«Noen mener til og med at vi er en del av en hemmelig konspirasjon som arbeider mot USAs interesser, og beskriver min
familie og meg som internasjonalister, som konspiratører som samarbeider med andre over hele verden for å
bygge opp en mer integrert, global, politisk og økonomisk struktur – en enkelt verden, om du vil.»
«Hvis det er anklagen, så erkjenner jeg meg skyldig og er stolt av det.»
Hva går den hemmelige konspirasjonen ut på? David Rockefeller sier følgende om dette:
«Det ville aldri vært mulig for oss å utarbeide en plan for verden hvis vi hadde stått i rampelyset i løpet av disse årene.»
Men verden er på vei mot en verdensregjering, en vei som er både kompleks og nøye planlagt.
«Den overnasjonale suvereniteten til en intellektuell elite og verdensbankfolkene er uten tvil å foretrekke fremfor den
nasjonale suvereniteten som har preget de siste århundrene.»
David Rockefeller, Zbigniew Brzeziński & Co. var gjennom hele livet opptatt av å bygge opp denne «én verden» under
herredømmet til en parasittisk «elite» og «verdensbankfolk».
Brzeziński & Co. grunnla i den forbindelse mange organisasjoner og institusjoner som nå, akkurat
som et spindelvev, strekker seg over hele verden.
Disse institusjonene – enten det dreier seg om banker, universiteter, tenketanker eller globalt
virkende organisasjoner som FN – kontrollerer nå nesten alle områder av livet i vår verden.
Brzeziński var blant annet en sentral skikkelse i Trilaterale kommisjonen, i Atlantic
Council og i Council on Foreign Relations.
Dette er frimurerlosjer som fungerer som deres knutepunkter.
Frivillige medarbeidere ved Kla.TV har på nettstedet vetopedia.org dokumentert kjente
institusjoner og deres tilknytning til høygradsfrimureriet.
Det blir dermed raskt klart at det faktisk foreligger en konspirasjon – nemlig en konspirasjon blant
frimurere på høyt nivå for å eie og kontrollere hele verden.
Også Zbigniew Brzeziński og David Rockefeller var høytstående frimurere:
Brzeziński grunnla i 1967 frimurerlosjen «Lux ad Orientem» (Lys mot øst) og i 2004 losjen «Maat».
Sammen med finansmagnaten David Rockefeller, den globale strateg Henry Kissinger og en etterkommer av
Rothschild-dynastiet, Edmond Adolphe de Rothschild, grunnla Brzeziński i 1968 losjen «Three Eyes».
David Rockefeller var dessuten medlem av «Horus-losjen».
Rothschild- og Rockefeller-familiene står sammen med Windsor-familien – altså den britiske
kongefamilien – helt på toppen av frimurerpyramiden:
Frimurerne på denne etasjen bekjenner seg åpent til Satan som «denne verdens gud».
Så mye om nettverket og dets hensikter.
Det er selvfølgelig vanskelig å få en frihetselskende verdensbefolkning til å
forstå disse planene om verdensherredømme.
De høytstående frimurerne søkte og fant derfor en måte å gradvis lede verdensbefolkningen i retning av teknokrati.
Ved å misbruke bærekraft som villedning og forretningsmodell utnytter de menneskers lengsel etter en sunn planet.
For alle vil være enige i at det ikke kan fortsette slik med ødeleggelsen av jorden.
Den eneste løsningen som tilbys, er imidlertid alltid «bærekraft».
Dette begrepet, som har svært positive konnotasjoner, førte til at redningsarbeidet fra
begynnelsen av ble lagt på feil spor. Mer om dette senere.
Bærekraft kan også spores tilbake til en idé fra de tidlige teknokratene.
Patrick Wood skisserer sammenhengen mellom teknokrati og «bærekraftig utvikling» på følgende måte:
«Det er riktignok sant at begrepet «bærekraftig utvikling» ikke ble myntet av de opprinnelige teknokratene [...].
Faktum er at bærekraftig utvikling konseptuelt sett er identisk med teknokratiets «jevn fordeling av byrden».
Kort sagt er bærekraftig utvikling selve hjerteslaget i teknokratiet.
«Hun etterlyser et samfunn der menneskehetens behov står i perfekt balanse med naturens ressurser.»
Den «perfekte balansen» mellom menneskelige behov og naturressurser er nettopp også definisjonen på bærekraft.
Sammenhengen mellom teknokrati og bærekraft blir enda tydeligere når man ser nærmere på medstifteren av Technocracy Inc.:
Marion King Hubbert (1903–1989). Hubbert jobbet for Amerada Petroleum Company, underviste ved Columbia
University og var leder i olje- og gasselskapet Shell.
I 1974 spådde han i sin «Peak Oil-teori» at verdens oljereserver ville være oppbrukt i 1995,
forutsatt at produksjonsforholdene forble uendret.
Selv om denne spådommen ikke slo til, skapte den likevel frykt og panikk blant befolkningen og ga
oljemagnatene påskudd til å øke oljeprisen og starte kriger.
Med sine prognoser spilte Hubbert for eksempel fullt ut på Rockefellers hånd, ettersom Rockefeller-dynastiet siden 1891
har kontrollert størstedelen av verdensmarkedet for råolje.
Hubberts teorier og prognoser førte til krav om en «grønn» økonomi og en energiomstilling.
Siden den gang har han selv blitt regnet som grunnleggeren av bevegelsen for økologisk bærekraft.
Men hva er egentlig haken ved hele denne bærekraftsgreia?
Rockefeller-stiftelsens årsrapport fra 1969 belyste den underfundige ideologien som ligger bak den påståtte
ressursmangelen og det derav avledede bærekraftskonseptet:
I denne rapporten konkluderes det med at mennesket selv ville ødelegge miljøet sitt i svært stor grad.
Man setter altså hele menneskeheten i fengsel for miljøødeleggelsene og skaper skyldfølelse hos dem, slik at de
føler seg skyldige i ødeleggelsen av sitt eget livsgrunnlag.
Er ikke dette en perfid form for massemanipulering for å styre folk i retning av en ny bærekraftsagenda?
For hvorfor har man hittil ikke gransket og stilt til ansvar de største forurenserne og de hensynsløse som
tjener på miljøødeleggelsene – de store multinasjonale konsernene og deres aksjonærer?
Hvordan kan det ha seg at de største aksjonærene i gruve- og råvareselskaper m.m., som forårsaker massiv miljøødeleggelse og
utnytter ressursene, ikke holdes ansvarlige, men at miljøødeleggelsen i stedet fordømmes gjennom
bærekraftsideologien og skyves over på alle andre?
Hvorfor blir ikke store forsvarsindustribedrifter stilt til ansvar for sin omfattende
miljøødeleggelse, som har alvorlige konsekvenser for alt liv?
Som kjent er krig en av de største ødeleggerne av naturlige habitater!
Hvorfor blir ikke de store teknologiselskapene med sine gigantiske datasentre gransket nærmere?
Deres energibehov er skyhøyt sammenlignet med vanlige menneskers. Bare ett datasenter bruker like mye energi som en storby.
Hvorfor diskuteres ikke det uendelige ressursbehovet for alle former for høyteknologi i offentligheten, for
eksempel byggingen av roboter eller de titusenvis av satellittene som teknokraten Elon Musk har i verdensrommet?
For dette blir hele landområder ødelagt.
Hvorfor tar ikke mainstream-pressen opp alle værmanipulasjonene som militæret står bak, og
den miljøforurensningen som følger med dette?
I stedet hører man stadig den tilsynelatende hykleriske snakken om «bærekraft».
La oss gå tilbake til Rockefeller-dynastiet. Hvordan har denne familien klart å innføre den «bærekraftige
ideologien» som grunnlag i konseptene for den «grønne» økonomien, klimapolitikken, FNs Agenda 21 og Agenda 2030?
Familien benyttet seg av sine ulike familiestiftelser, som for eksempel Rockefeller Foundation eller Rockefeller Family Fund,
som utad var forkledd som filantropiske organisasjoner, men som ga økonomisk støtte til
aktører og organisasjoner utenom det offentlige.
Her følger noen eksempler, som imidlertid bare utgjør en liten del av de mange økonomiske
bidragene som Rockefeller-familien har gitt.
For det første: Rockefeller-stiftelsen bevilget i 1969 2,1 millioner dollar til nye forsknings- og
utdanningsprogrammer for å fremme sin ideologi om den angivelig «menneskeskapte» miljøødeleggelsen.
For det andre: Rockefeller Brothers Fund støttet i 1974 med 500 000 dollar opprettelsen av «Miljøforskningsorganisasjonen
for bærekraftig utvikling», Worldwatch Institute.
For det tredje: Rockefeller Family Fund tok i 1987 initiativ til opprettelsen av Environmental Grantmakers Association .
Denne organisasjonen koordinerer midlene fra stiftelser og videreformidler dem til miljøaktivistorganisasjoner.
Nettstedet influencewatch.org konstaterer at EGA har blitt «et mektig konsortium av stiftelser som setter dagsordenen», og
som i dag støtter et stort antall miljøaktivistorganisasjoner.
Miljøvernere som har fått støtte fra Rockefeller-familien på denne måten, har de siste 50 årene på en dyktig måte fremkalt
både individuelle og kollektive skyldfølelser for miljøskadene.
De slo for eksempel alarm om at jorden snart ville bli rammet av en istid.
Senere hevdet de at bruk av forbrenningsmotorer og utslipp av for mye karbondioksid ville
føre til en farlig økning i jordens temperatur.
For det fjerde: På initiativ fra Rockefeller-familien ble det også opprettet tenketanker og globale
organisasjoner – for eksempel Club of Rome og FN.
I 1939 finansierte Rockefeller-stiftelsen studier med 350 000 dollar, noe som blant annet førte til opprettelsen av FN.
Den som bruker så mye penger på å opprette FN, forventer selvfølgelig også å få noe
igjen for det: FN satte i gang Agenda 21 i 1992.
Agenda 21 har som formål å gjennomføre ideologien om bærekraft på alle områder.
Agenda 21 har fått en oppfølger i Agenda 2030. Opplyseren Tim Gielen sier følgende om dette:
«I 2015 presenterte FN sin omstridte Agenda 2030, som er nesten identisk med Klaus Schwabs Great Reset.»
Med sine egne ord ønsker FN, i likhet med Schwab, å sørge for at det innen 2030 ikke lenger skal være
fattigdom, sult, miljøforurensning eller sykdommer på jorden.
Det høres ut som en fin plan, helt til man leser det som står med liten skrift.
«Ideen er nemlig at Agenda 2030 skal finansieres av oss, innbyggerne.»
La oss her minne om teknokratenes mål: For å opprette et teknokrati planla de å få tilgang til alle
råvarer, selskaper, fabrikker, industrier, ja, til og med all eiendom som tilhører innbyggerne.
Bærekraftsagendaen gjør det mulig.
Rosa Koire, forfatter av «Behind the Green Mask», går rett på sak:
«FNs Agenda 21/bærekraftig utvikling er den verdensomspennende handlingsplanen for kartlegging og kontroll av all jord, alt
vann, alle mineraler, alle planter, alle dyr, alle bygninger, alle produksjonsmidler, all energi, all
utdanning, all informasjon og alle mennesker i verden.»
«OPPSUMMERING OG KONTROLL.»
Dette stemmer også overens med den ofte siterte fremtidsvisjonen til World Economic Forum, forkortet WEF –
lobbyorganisasjonen for verdens mektigste og rikeste:
«Innen 2030 vil dere ikke eie noe, og dere vil være lykkelige.»
Med dette mener WEF selvfølgelig verdensbefolkningen, og ikke sine egne.
Hva er egentlig formålet med bærekraftbegrepet?
Den tidligere medformannen i FNs klimapanel , Ottmar Edenhofer, ga svaret i 2010:
«For det første har industrilandene i praksis fratatt verdenssamfunnet dets eiendom.»
Men man må si det klart og tydelig: Med klimapolitikken omfordeler vi de facto verdens rikdom.
Man må frigjøre seg fra illusjonen om at internasjonal klimapolitikk er miljøpolitikk.
«Det har nesten ingenting mer å gjøre med miljøpolitikk – med problemer som avskoging eller ozonhullet.»
Avslutningsvis kan man fastslå følgende: Når man snakker om bærekraft eller bærekraftig utvikling – uansett om man prøver å
selge det til befolkningen som klimapolitikk, grønn økonomi, FNs Agenda 21 eller Agenda 2030 – handler det
egentlig om total kontroll over verdens ressurser og om fordelingen av rikdom fra fattige til rike.
Bærekraft er veien til å frata de fleste mennesker eiendommen deres og overføre alle ressurser og all jord
til storfinans, for deretter å opprette et teknokrati.
For ifølge teknokrati-eksperten Jesse Smith er «teknokrati og teknologi som hånd og hanske for den
nye ordenen som etablerer seg over hele verden».
Kjære seere, uansett hvor perfid planen deres om å oppnå verdensherredømme er, og uansett hvor grundig den er utarbeidet
og gjennomført av frimurere på høyt nivå, trenger de likevel befolkningen, som enten kan delta eller nekte å gjøre det.
Den kanadiske propagandaforskeren Jason Christoff sa i et intervju:
«Denne gruppen vi har å gjøre med, har en notorisk lav IQ; de har ingen nye triks i ermet.»
Det er alltid de samme gamle triksene. De er ikke kreative.
De har svakheter. Og deres største svakhet er at de ikke har makt til å skade oss med vold.
[...] De må manipulere oss psykologisk og bringe oss i en tilstand av svakhet der vi frivillig lar oss føre inn i slaveri.
[...] Den eneste makten de har, er den vi gir dem, og den kan lett tas fra dem.»