Pentru cei care iubesc libertatea, situația devine din ce în ce mai dificilă:
În diverse țări din lume se observă o intensificare tot mai mare a controlului asupra populației.
Un exemplu recent din Regatul Unit:
Guvernul laburist britanic condus de prim-ministrul Keir Starmer a deschis calea pentru ca
autoritățile locale să poată pune în aplicare la nivel național conceptul așa-numitelor „orașe de 15 minute”.
Sub pretextul neutralității climatice și al decarbonizării, adică al reducerii emisiilor de
carbon, libertatea de mișcare a populației britanice poate fi acum restricționată cu ușurință.
În cazul orașului Oxford, proiectul urmează să demareze încă din acest an: orașul va
fi împărțit în șase zone de câte 15 minute.
Traficul între aceste zone este gratuit pentru locuitori doar 100 de zile pe an.
Un sistem de supraveghere format din camere video, bariere și un sistem automat de recunoaștere a
plăcuțelor de înmatriculare are rolul de a asigura respectarea regulilor de către fiecare
locuitor. În caz contrar, se aplică amenzi.
Ceea ce se prezintă sub pretextul protecției climei sau a mediului nu este, în fond, altceva
decât un stat de supraveghere bazat pe tehnologie!
O astfel de formă de guvernare dictatorială a fost de mult timp obiectivul unor
autoproclamați aspiranți la dominația mondială.
De zeci de ani, aceștia lucrează la o nouă formă de guvernare, așa-numita tehnocrație.
Emisiunea următoare dezvăluie forțele motrice ale mișcării tehnocratice, planurile
sale periculoase și metodele sale perfide.
Să începem de la început, cu înființarea și obiectivele mișcării tehnocratice.
Americanul Howard Scott a inițiat, în iarna anului 1918, așa-numita Alianță Tehnică.
Membrii Alianței Tehnice împărtășeau convingerea că democrația, suveranitatea națională și economia de piață
au eșuat și că acestea trebuie înlocuite cu o conducere nealeasă, formată din ingineri și experți tehnici.
Ei au cerut ca societatea să fie transformată în conformitate cu principiile științei și tehnicii.
Noul lor sistem economic și monetar ar trebui să se bazeze pe distribuția
controlată și pe consumul reglementat de energie.
În acest scop, au elaborat deja „certificate energetice”, denumite și
„hărți de distribuție a energiei”.
Acestea ar trebui să conțină toate datele personale ale fiecărui cetățean – adică vârsta, sexul, profesia,
locul de reședință, o alocare de energie, o sinteză a achizițiilor efectuate, precum și
data emiterii și data expirării certificatelor.
Certificatele energetice reprezentau noua monedă.
Sună exact ca un precursor al sistemului de identificare electronică (E-ID) conceput la nivel
mondial pentru fiecare cetățean, asociat cu un venit de bază sub formă de
monedă digitală emisă de banca centrală.
Acest sistem ar trebui să elimine alegerile și politica de partid și să le înlocuiască cu un
control centralizat al producției și al resurselor.
În cele din urmă, ar trebui să se înființeze un Technat nord-american: „The Technate of America”.
Ideea este că acest Technat ar constitui o „unitate geografică independentă și autonomă”.
Guvernul ar avea atunci controlul asupra tuturor materiilor prime, întreprinderilor, fabricilor și
industriilor aflate în cadrul Technatului, precum și acces nelimitat la proprietățile populației.
Dar cine a fost inițiatorul Alianței Tehnice?
Să-l analizăm mai atent pe Howard Scott. A fost un vizionar sau mai degrabă o marionetă?
Se știu puține lucruri despre primii ani ai lui Howard Scott (1890-1970).
A „apărut” brusc în 1918 în Greenwich Village, New York.
Deși avea doar o diplomă de absolvire a clasei a IX-a, Scott se considera un „inginer boem” .
În anul 1933, Howard Scott a înființat Technocracy Incorporated, o organizație pe care
a condus-o până la moartea sa, în anul 1970.
O martoră a vremii relatează că Howard Scott ar fi avut o imaginație bogată și că se prezenta
drept „profet”, după cum arată următorul citat:
„Howard mi-a explicat că știa că genul de societate pe care o susținea nu putea încă să ia naștere.
„Ar trebui mai întâi să aibă loc experimente ale stângii și experimente ale dreptei, ...”
De unde știa Scott în jurul anului 1920 despre desfășurarea ulterioară a istoriei? La
acea vreme, acest lucru era încă în viitor.
În cartea „Words and Wisdom of Howard Scott”, Scott a afirmat următoarele într-un discurs ținut în 1961:
„…una dintre marile probleme legate de toate acestea este că computerele voastre vor face ca contabilii și
inginerii voștri să devină inutili, și că vor face ca și managerii voștri, precum și muncitorii și angajații,
să devină inutili, ceea ce înseamnă și mai multă putere pentru toate
mecanismele de control controlate de computere.”
Oare Scott putea ști încă din 1961 cum vor evolua lucrurile în zilele noastre?
Oare avea cumva niște binefăcători necunoscuți care l-au ajutat să ajungă în acea funcție?
A existat o legătură între mișcarea tehnocratică și lumea finanțelor?
Formată în principal din ingineri și oameni de știință, mișcarea tehnocratică a luat
naștere la Universitatea Columbia din New York.
Potrivit expertului în tehnocrație Patrick Wood, Universitatea Columbia era deja pe atunci
un „think tank progresist”. Aceasta avea legături strânse cu dinastia Rockefeller.
Astfel, printre altele, chiar și de la Universitatea Columbia a avut loc cucerirea și transformarea
sectorului medical de către familia Rockefeller:
De la remediile naturale către industria farmaceutică chimică.
Începând din 1910, familia Rockefeller și-a creat astfel o piață de desfacere uriașă pentru produsele
sale chimice pe bază de petrol din domeniul medical.
Tot la Universitatea Columbia a activat, începând din 1959, o personalitate-cheie dintre cei care conduc
astăzi lumea: influentul strateg global și prietenul apropiat al lui David Rockefeller, Zbigniew Brzeziński.
Acesta a predat acolo în calitate de profesor de științe politice.
Pe lângă familia Rockefeller, Brzeziński avea legături strânse și cu Edmond Adolphe de Rothschild, descendent
al dinastiei Rothschild – o dinastie a marilor finanțe, la fel ca familia Rockefeller, care se
află în vârful ierarhiei masoneriei. Vom reveni asupra acestui subiect mai târziu.
Brzeziński a publicat în 1970 cartea „Între două epoci: rolul Americii în era tehnetronică”.
În această carte, el se dezvăluie ca un tehnocrat convins. Cartea dezvăluie obiectivele tehnocratice
privind instaurarea unei dominații mondiale.
Ce obiective periculoase urmăreau Brzeziński & Co.?
În broșura lor „Technocracy in Plain Terms”, publicată în 1939, primii tehnocrați scriau deja: „Tehnocrația
reprezintă [...] o nouă formă de control, exercitată și condusă de o autoritate de control continentală, […]“
Ce pretenții au în ceea ce privește tehnocrația?:
„Este vorba despre o nouă metodă de conducere a societății, (…) Numai tehnocrația
poate realiza acest lucru – controlul științific al tuturor funcțiilor sociale.”
„Tehnocrația este știința ingineriei sociale …”
Termenul de „inginerie socială” se referă la metodele de manipulare care au ca scop
determinarea unor anumite comportamente la persoane.
Potrivit Technocracy Inc., produsul final ar fi „un sistem continental de condiționare umană”. Aceasta
se referă la învățarea unor tipare de impuls-reactie.
Se avea deci în vedere „dresarea” intenționată a cetățeanului tehnocrat
printr-un sistem de recompense și pedepse.
Inițiativele din China privind un sistem de credit social merg în aceeași direcție: comportamentul dorit
din punct de vedere politic, adică cel conform, este recompensat, iar
comportamentul neconform este sancționat.
Zbigniew Brzeziński scrie ceva mai târziu în cartea sa din 1970, „Între două epoci”:
„Era tehnetronică este marcată de apariția treptată a unei societăți tot mai controlate.
„O astfel de societate ar fi condusă de o elită care nu este legată de valorile tradiționale.”
Cum controlează elita cetățenii? Brzeziński explică:
„Fără a fi constrânsă de valorile liberale tradiționale, această elită nu ar ezita să-și atingă
obiectivele politice folosind cele mai noi tehnici moderne pentru a influența
comportamentul publicului și a menține societatea sub supraveghere și control strict.”
În articolul său „America in the Technetronic Age” din 1968, Brzeziński a scris:
„Așa cum am menționat deja, în curând va fi posibilă supravegherea aproape completă a fiecărui cetățean și
ținerea unor dosare actualizate și complete, care, pe lângă datele obișnuite, vor conține chiar și
informații extrem de personale despre starea de sănătate sau comportamentul personal al cetățeanului.
„Aceste dosare vor fi puse la dispoziția autorităților pentru a putea fi consultate imediat.”
Brzeziński a mai scris în articol:
„Puterea va trece în mâinile celor care controlează informațiile și sunt
capabili să le coreleze cel mai repede.”
Până aici se poate spune că tehnocrații, precum și Brzeziński și „prietenii săi”, au urmărit în mod
deschis să construiască o societate în care cetățenii să fie manipulați, controlați
și dirijați în mod conștient și permanent.
Și toate acestea prin aplicarea celor mai recente descoperiri din domeniul
psihologiei și a tehnologiei de ultimă generație.
Cum se face că punerea în aplicare a unor astfel de planuri a avansat deja atât de mult și că se dezbate
deja public introducerea „orașelor de 15 minute”?!
Dacă se iau în considerare legăturile dintre Brzeziński, Rockefeller și Rothschild cu
masoneria de grad înalt, răspunsul este evident.
Faceți parte dintr-o conspirație mondială. David Rockefeller recunoaște acest
lucru cu încredere în memoriile sale:
„Unii cred chiar că facem parte dintr-o conspirație secretă care acționează împotriva intereselor Statelor
Unite și ne numesc pe mine și pe familia mea internaționaliști, conspiratori care colaborează cu
alții din întreaga lume pentru a construi o structură politică și economică globală mai
puternic integrată – o singură lume, dacă vreți.”
„Dacă asta e acuzația, atunci mă declar vinovat și sunt mândru de asta.”
În ce constă conspirația secretă? David Rockefeller spune următoarele:
„Nu am fi reușit niciodată să elaborăm un plan pentru lume dacă am fi fost în
lumina reflectoarelor în acești ani.”
Însă lumea se îndreaptă, pe o cale complexă și bine pregătită, spre o guvernare mondială.
„Suveranitatea supranațională a unei elite intelectuale și a bancherilor mondiali este, fără îndoială, de
preferat suveranității naționale din ultimele secole.”
David Rockefeller, Zbigniew Brzeziński și alții s-au dedicat pe tot parcursul vieții lor
construirii acestei „lumi unice” sub dominația unei „elite” parazitare și a „bancherilor mondiali”.
În acest scop, Brzeziński & Co. au înființat numeroase organizații și instituții care, între timp, se întind,
asemenea unei pânze de păianjen, peste întreaga lume.
Aceste instituții, fie că este vorba de bănci, universități, centre de reflecție sau organizații cu
activitate la nivel global, precum Organizația Națiunilor Unite, controlează în prezent
aproape toate aspectele vieții din lumea noastră.
Brzeziński a fost, printre altele, o figură-cheie în cadrul Comisiei Trilaterale, al Consiliului
Atlanticului și al Consiliului pentru Relații Externe.
Acestea sunt organizații masonice care funcționează ca centre de coordonare ale acestora.
Colaboratorii voluntari ai Kla.TV au documentat pe site-ul vetopedia.org instituții cunoscute
și legătura acestora cu masoneria de grad înalt.
Astfel, devine rapid evident că există într-adevăr o conspirație – și anume, o conspirație a
francmasonilor de grad înalt care urmăresc să stăpânească și să controleze întreaga lume.
Și Zbigniew Brzeziński și David Rockefeller se numărau printre francmasonii de grad înalt:
Brzeziński a înființat în 1967 lojile masonice „Lux ad Orientem” (Lumina spre
Răsărit), precum și loja „Maat” în 2004.
Împreună cu magnatul financiar David Rockefeller, strategul global Henry Kissinger și un descendent
al dinastiei Rothschild, Edmond Adolphe de Rothschild, Brzeziński a fondat în 1968 loja „Three Eyes”.
David Rockefeller a fost, de asemenea, membru al „Lojei Horus”.
Familiile Rothschild și Rockefeller se află, alături de familia Windsor – adică de familia
regală britanică –, în vârful piramidei masonice:
Francmasonii de la acest etaj îl recunosc deschis pe Satana drept „Dumnezeul acestei lumi”.
Cam atât despre rețea și intențiile acesteia.
Desigur, este dificil să explici aceste planuri de dominare mondială unei
populații mondiale iubitoare de libertate.
Prin urmare, masonii de grad înalt au căutat și au găsit o cale de a conduce
treptat populația mondială spre tehnocrație.
Abuzând de sustenabilitate ca iluzie și model de afaceri, aceștia exploatează
dorința oamenilor de a avea o planetă sănătoasă.
Căci toată lumea va fi de acord că lucrurile nu pot continua așa, cu distrugerea Pământului.
Totuși, singura soluție propusă este întotdeauna „sustenabilitatea”.
Prin acest termen foarte pozitiv, eforturile de salvare a oamenilor au fost îndreptate de la
început pe calea greșită.. Vom reveni asupra acestui aspect în continuare.
Conceptul de durabilitate își are originea într-o idee a primilor tehnocrați.
Patrick Wood prezintă legătura dintre tehnocrație și „dezvoltarea durabilă” după cum urmează:
„Este adevărat că termenul «dezvoltare durabilă» nu a fost creat de tehnocrații inițiali [...].
Adevărul este că dezvoltarea durabilă este, din punct de vedere conceptual,
identică cu „sarcina echilibrată” a tehnocrației.
Pe scurt, dezvoltarea durabilă reprezintă inima tehnocrației.
„Ea pledează pentru o societate bine organizată, în care nevoile omenirii să se afle
într-un echilibru perfect cu resursele naturii.”
„Echilibrul perfect” dintre nevoile umane și resursele naturale este, de
fapt, chiar definiția sustenabilității.
Legătura dintre tehnocrație și durabilitate devine și mai evidentă dacă îl analizăm mai
îndeaproape pe cofondatorul Technocracy Inc.:
Marion King Hubbert (1903-1989). Hubbert a lucrat pentru Amerada Petroleum Company, a predat la
Universitatea Columbia și a ocupat o funcție de conducere în cadrul
companiei de petrol și gaze naturale Shell.
În 1974, în cadrul „Teoriei vârfului petrolier” , el a prevăzut că, în condițiile menținerii la
același nivel a ritmului de extracție, rezervele mondiale de petrol se vor epuiza în 1995.
Deși această previziune nu s-a adeverit, ea a stârnit totuși teamă și panică în rândul populației și
le-a oferit magnaților petrolieri motive pentru creșterea prețurilor la petrol și pentru războaie.
Cu previziunile sale, Hubbert a jucat, de exemplu, pe mâna familiei Rockefeller, deoarece dinastia
Rockefeller controlează, încă din 1891, cea mai mare parte a pieței mondiale a petrolului.
Teoriile și previziunile lui Hubbert au dus la apariția unor cereri privind o
economie „verde” și o tranziție energetică.
De atunci, el este considerat părintele fondator al mișcării pentru sustenabilitatea ecologică.
Dar care este șmecheria în toată povestea asta cu sustenabilitatea?
Raportul anual al Fundației Rockefeller din 1969 a scos la iveală ideologia ascunsă care se ascunde în
spatele pretinsei penurii de resurse și a conceptului de durabilitate derivat din aceasta:
În acest raport se constată că omul ar distruge în mod masiv propriul mediu înconjurător.
Așadar, se arestează pur și simplu întreaga omenire pentru distrugerea mediului și se creează în rândul
ei un sentiment de vinovăție, ca și cum ar fi ea însăși vinovată de distrugerea propriului habitat.
Nu este oare aceasta o manipulare perfidă a maselor, menită să-i îndrume pe
oameni către o nouă agendă a sustenabilității?
De ce nu au fost până acum anchetați și trași la răspundere cei mai mari responsabili și cei care profită
fără scrupule de pe urma distrugerii mediului – marile corporații multinaționale și acționarii acestora?
Cum se poate ca cei mai mari acționari ai companiilor miniere și de materii prime etc., care distrug masiv
mediul și exploatează resursele, să nu fie trași la răspundere, ci, dimpotrivă, distrugerea
mediului să fie denunțată prin prisma ideologiei sustenabilității și să fie aruncată în cârca tuturor?
De ce marile companii din industria armamentului nu sunt trase la răspundere pentru distrugerea
masivă a mediului pe care o provoacă, cu consecințe grave pentru toate formele de viață?
După cum se știe, războiul este unul dintre cei mai mari distrugători ai mediului de viață!
De ce marile companii din domeniul tehnologiei, cu centrele lor de date gigantice,
nu sunt supuse unei analize mai amănunțite?
Nevoia lor de energie o depășește cu mult pe cea a oamenilor obișnuiți. Un singur centru de date consumă,
de exemplu, la fel de multă energie cât un oraș mare.
De ce nu se discută în spațiul public despre necesarul infinit de resurse pentru orice tip de tehnologie de
vârf, cum ar fi, de exemplu, construirea de roboți sau zecile de mii de
sateliți ai tehnocratului Elon Musk în spațiu?
Pentru asta, întregi regiuni sunt devastate.
De ce presa mas-media nu abordează toate manipulările meteorologice efectuate de armată
și poluarea mediului care rezultă din acestea?
În schimb, se aude mereu discursul aparent ipocrit despre „durabilitate”.
Să revenim la dinastia Rockefeller. Cum a reușit această familie să introducă „ideologia
sustenabilității” ca fundament în conceptele economiei „verzi”, ale politicii
climatice, ale Agendei 21 a ONU și ale Agendei 2030?
Familia a apelat la diversele sale fundații familiale, cum ar fi Fundația Rockefeller sau Fondul Familiei
Rockefeller, care, sub masca filantropiei , au sprijinit financiar actori și organizații ocolind statul.
În continuare sunt prezentate câteva exemple, care reprezintă însă doar o mică parte din numeroasele
contribuții financiare oferite de familia Rockefeller.
În primul rând: În 1969, Fundația Rockefeller a alocat 2,1 milioane de dolari unor noi programe de cercetare
și formare, cu scopul de a promova ideologia sa privind distrugerea
mediului, presupusă a fi „provocată de om”.
În al doilea rând: În 1974, Rockefeller Brothers Fund a susținut cu 500.000 de dolari înființarea
„Organizației de cercetare în domeniul mediului pentru dezvoltare durabilă”, Worldwatch Institute.
În al treilea rând: În 1987, Rockefeller Family Fund a înființat Environmental Grantmakers Association .
Această agenție coordonează fondurile provenite de la fundații și le
distribuie organizațiilor de activiști de mediu.
Site-ul influencewatch.org constată că EGA a devenit „un puternic consorțiu de fundații care
stabilesc agenda”, care susține astăzi un număr mare de organizații de activiști ecologiști.
În ultimii 50 de ani, ecologiștii susținuți în acest fel de familia Rockefeller au reușit să stârnească
cu abilitate atât sentimente de vinovăție individuale, cât și colective, pentru daunele aduse mediului.
De exemplu, au tras un semnal de alarmă, afirmând că Pământul urma să fie în curând lovit de o eră glaciară.
Ulterior, aceștia au susținut că utilizarea motoarelor cu ardere internă și emisiile excesive
de dioxid de carbon ar duce la o creștere periculoasă a temperaturii Pământului.
În al patrulea rând: La inițiativa familiei Rockefeller au fost înființate și centre de reflecție
și organizații globale – de exemplu, Clubul de la Roma sau Organizația Națiunilor Unite.
În anul 1939, Fundația Rockefeller a finanțat cu 350.000 de dolari o serie de studii care au condus, printre
altele, la înființarea Organizației Națiunilor Unite.
Cine cheltuiește atâția bani pentru înființarea ONU se așteaptă, desigur, să obțină și un
beneficiu din aceasta: Organizația Națiunilor Unite a lansat Agenda 21 în 1992.
Agenda 21 are ca scop impunerea ideologiei sustenabilității în toate domeniile.
Agenda 21 își găsește continuarea în Agenda 2030. Tim Gielen, specialist în educație civică, comentează:
„În anul 2015, ONU a prezentat controversata sa Agendă 2030, care este aproape
identică cu «Great Reset»-ul lui Klaus Schwab.
Conform propriilor declarații, atât ONU, cât și Schwab doresc să se asigure că, până în 2030, pe Pământ
nu vor mai exista sărăcie, foamete, poluare și boli.
Pare un plan interesant, până când citești textul scris cu litere mici.
„Ideea este, de fapt, că Agenda 2030 ar trebui să fie finanțată de noi, cetățenii.”
În acest context, este important să reamintim obiectivul tehnocraților: Pentru a instaura o
tehnocrație, aceștia au planificat să obțină accesul la toate materiile prime, întreprinderile, fabricile,
industriile și chiar la toate bunurile cetățenilor.
Agenda de sustenabilitate face acest lucru posibil.
Rosa Koire, autoarea cărții „Behind the Green Mask”, rezumă esența astfel:
„Agenda 21 a ONU/Dezvoltarea durabilă este planul de acțiune implementat la nivel mondial pentru
inventarierea și controlul tuturor terenurilor, a tuturor resurselor de apă, a tuturor mineralelor, a
tuturor plantelor, a tuturor animalelor, a tuturor construcțiilor, a tuturor mijloacelor de producție, a
tuturor resurselor energetice, a întregii educații, a tuturor informațiilor
și a tuturor oamenilor de pe planetă.
„INVENTARIERE ȘI CONTROL.”
În acest context se înscrie și mult citata viziune asupra viitorului a Forumului Economic
Mondial, pe scurt FEM – organizația de lobby a celor mai puternici și mai bogați oameni din lume:
„Până în anul 2030, nu veți mai deține nimic și veți fi fericiți.”
Prin aceasta, FEM se referă, desigur, la populația mondială și nu la cei de teapa sa.
La ce servește, în cele din urmă, conceptul de durabilitate?
Fostul copreședinte al Grupului Interguvernamental privind Schimbările Climatice al ONU
, Ottmar Edenhofer, a dat răspunsul în 2010:
„În primul rând, țările industrializate au deposedat practic comunitatea internațională.
Dar trebuie să spunem clar că, prin politica climatică, redistribuim de facto bogăția lumii.
Trebuie să renunțăm la iluzia că politica climatică internațională ar fi politică de mediu.
„Asta nu mai are aproape nimic de-a face cu politica de mediu – cu probleme precum
defrișarea pădurilor sau gaura din stratul de ozon.”
În concluzie, se poate afirma următoarele: când se vorbește despre durabilitate sau dezvoltare durabilă –
indiferent dacă se prezintă populației sub forma politicii climatice, a economiei verzi, a Agendei 21 a
ONU sau a Agendei 2030 – este vorba, de fapt, de controlul total asupra resurselor mondiale și de
redistribuirea bogăției de la săraci la bogați.
Sustenabilitatea este calea prin care se urmărește exproprierea majorității oamenilor și concentrarea
tuturor resurselor, a întregului teren, în mâinile marilor finanțe, pentru a instaura apoi o tehnocrație.
Pentru că, potrivit expertului în tehnocrație Jesse Smith, „tehnocrația și tehnologia sunt ca mâna și
mănușa noii ordini care se impune în întreaga lume”.
Stimați spectatori, oricât de perfid ar fi planul lor de a ajunge la dominația mondială, plan elaborat și pus
în aplicare de masonii de grad înalt, este totuși nevoie de populație, care
poate fie să se alăture, fie să se opună.
Cercetătorul canadian specializat în propagandă, Jason Christoff , a declarat într-un interviu:
„Grupul cu care avem de-a face are un IQ notoriu de scăzut, nu mai are niciun as în mânecă.”
Sunt mereu aceleași vechi trucuri. Nu sunt deloc creative.
Au puncte slabe. Iar cel mai mare punct slab al lor este faptul că nu au puterea să ne facă rău prin forță.
[...] Trebuie să ne manipuleze psihologic și să ne aducă într-o stare de slăbiciune,
în care să ne lăsăm de bunăvoie în sclavie.
[...] Singura putere pe care o au este cea pe care noi le-o acordăm, iar aceasta le poate fi ușor retrasă.”DD