За слободољубиве људе постаје све тешње:
У различитим земљама света долази до све веће контроле људи.
Активан пример из Уједињеног Краљевства:
Британска лабуристичка влада под премијером Киром Стармером отворила је пут да општине широм земље
имплементирају концепт такозваних 15-минутних градова.
Под изговором климатске неутралности и декарбонизације, односно смањења емисија угљеника, сада се слобода
кретања британског становништва може лако ограничити.
У Оксфорду би требало да крене већ ове године: град ће бити подељен у шест 15-минутних зона.
Само 100 дана годишње саобраћај између зона је бесплатан за становнике.
Систем надзора са камерама, баријерама и аутоматским препознавањем регистарских таблица треба да обезбеди да се сваки
становник придржава тога. У супротном прете новчане казне.
Оно што долази под плаштом заштите климе или животне средине, на крају није ништа друго
до држава која надзире помоћу технологије!
Такав диктаторски облик владавине је дуго био циљ самопроглашених, такозваних светских владара.
Деценијама раде на новом облику владавине, такозваној технократији.
Следећа емисија открива покретачке снаге технократског покрета, њихове опасне планове и перфидне методе.
Почнимо од почетка, са оснивањем и циљевима технократског покрета.
Американац Хауард Скот покренуо је зими 1918. такозвану Техничку алијансу.
Чланови Техничке алијансе делили су уверење да су демократија, национални суверенитет и тржишна привреда пропали и да их треба
заменити неизабраном владавином инжењера и техничких стручњака.
Тражили су преобликовање друштва по принципима науке и технике.
Њихов нови економски и монетарни систем требало је да се заснива на контролисаној дистрибуцији и управљаној потрошњи енергије.
У ту сврху су већ развили „енергетске цертификате“, такође назване „карте за расподелу енергије“.
Они су требали да садрже све личне податке сваког грађанина – дакле, његово доба, пол, занимање, место
становања, доделу енергије, преглед обављених куповина као и датум издавања и истека цертификата.
Енергетски цертификати представљали су нову валуту.
То звучи као претеча глобално замишљеног е-идентитета за сваког грађанина, повезаног са основним
приходом у дигиталном централно-банкарском новцу.
Овај систем је требало да укине изборе и партијску политику и да их замени централизованом контролом производње и ресурса.
На крају, требало је да настане северноамерички технат: „The Technate of America“.
Овај технат, према идеји, би чинио „независну, самоодрживу географску јединицу“.
Влада би тада имала контролу над свим сировинама, предузећима, фабрикама, индустријама и
потпун приступ имовини становништва у технату.
Али ко је био покретач Техничке алијансе?
Узмимо Хауарда Скота мало детаљније под лупу. Да ли је био визионар или пре марионета?
О раним годинама Хауарда Скота (1890-1970) мало се зна.
Он се „појавио“ 1918. изненада у Гринич Вилиџу у Њујорку.
Имајући само завршен девети разред, Скот је себе сматрао „боемским инжењером“ .
Године 1933. Хауард Скот је основао "Technocracy Incorporated", организацију којом је руководио до своје смрти 1970.
Једна савременица извештава да је Хауард Скот имао велику машту и да се понашао као „пророк“, што показује следећи цитат:
„Хауард ми је објаснио да је знао да врста друштва за коју се залагао још није могла настати.
Прво су морали да се десе експерименти левице и експерименти деснице, ...“
Одакле је Скот око 1920. знао за даље токове историје? Тада је то још било у будућности.
У књизи „Words and Wisdom of Howard Scott“ Скот је 1961. у говору рекао следеће:
„...један од великих проблема у свему томе је што ће ваши рачунари учинити ваше књиговође и инжењере сувишним, а такође ће
учинити сувишним ваше руководиоце, као и раднике и службенике, дакле тим већу моћ за све компјутерски контролисане механизме.“
Да ли је Скот 1961. већ могао знати на шта се данас све своди?
Да ли је можда имао непознате покровитеље који су га поставили?
Да ли је технократски покрет био у вези са високим финансијама?
Састављен првенствено од инжењера и научника,технократски покрет настао је на Универзитету Колумбија у Њујорку.
Према стручњаку за технократију Патрику Вуду, Универзитет Колумбија је већ тада био „напредни мисаони
центар“. Био је у тесној вези са династијом Рокфелер.
Тако је, између осталог, са Универзитета Колумбија извршено освајање и преобликовање
медицинског сектора од стране породице Рокфелер:
Од природних лекова ка хемијској фармацеутској индустрији.
Од 1910. Рокфелери су тако себи створили огромно тржиште за своје хемијске производе на бази нафте у медицинској области.
На истом том универзитету Колумбија од 1959. године деловала је и кључна личност данашњих светских владара: утицајни глобални
стратег и блиски пријатељ Дејвида Рокфелера, Збигњев Бжежински.
Он је тамо предавао као професор политичких наука.
Бжежински је, поред Рокфелера, био тесно повезан и са потомком династије Ротшилд Едмондом Адолфом де Ротшилдом – као и
Рокфелери, династија високе финансије, која стоји на самом врху хијерархије масонерије. О томе касније више.
Бжежински је 1970. објавио књигу „Између два доба: Улога Америке у технетронској ери“.
У њој се он открива као технократ до сржи. Ова књига открива технократске циљеве за успостављање светске владавине.
Које опасне циљеве су следили Бжежински и сарадници?
У свом памфлету из 1939. „Технократија обичним речима“ рани технократи су већ писали:„Технократија
представља [...] нови облик контроле, коју врши и води континентални контролни орган, [… ]“
Који захтев постављају за технократију?:
„Реч је о новој методи управљања друштвом, (…) Само технократија то може да постигне – научну контролу свих друштвених функција.“
„Технократија је наука о друштвеном инжењерингу …“
Друштвени инжењеринг се односи на манипулативне методе са циљем да се код особа изазову одређена понашања.
Према "Technocracy Inc.", крајњи производ је „континентални систем људског кондиционирања”.
То подразумева учење образаца драж-реакција.
Стога је замишљено да се технократски грађанин намерно „дресира“ кроз систем награђивања и кажњавања.
Примене у Кини за систем социјалног кредита иду у истом смеру: политички пожељно, прилагођено
понашање се награђује, а неприлагођено кажњава.
Збигњев Бжежински нешто касније у својој књизи из 1970. „Између два доба“ пише:
„Технетронско доба карактерише постепено настајање једног снажно контролисаног друштва.
Таквим друштвом би владала елита која није везана за традиционалне вредности.“
Како елита влада грађанима? Бжежински објашњава:
„Неометена ограничењима традиционалних либералних вредности, ова елита не би оклевала да оствари своје политичке циљеве користећи
најновије савремене технике како би утицала на понашање јавности и држала друштво под строгим надзором и контролом.“
У свом чланку „Америка у технетронском добу“ из 1968. Бжежински је написао:
„Као што сам већ приметио, ускоро ће бити могуће вршити готово потпуни надзор над сваким грађанином и водити ажурне,
потпуне досијее који, поред уобичајених података, садрже чак и најличније информације о здрављу или личном понашању грађанина.
Ови досијеи биће доступни властима за тренутни увид.“
Даље је Бжежински у чланку написао:
„Моћ ће прећи у руке оних који контролишу информације и који их најбрже могу повезати.“
До сада се може рећи: Технократи, као и Бжежински и „његови пријатељи“ су отворено тежили изградњи друштва у коме се
грађани трајно свесно манипулишу, контролишу и усмеравају.
И то све уз примену најновијих психолошких сазнања и најсавременије технологије.
Како то да је спровођење таквих планова данас већ толико узнапредовало и да се јавно
расправља о увођењу градова од 15 минута?!
Ако се узму у обзир везе Бжежинског, Рокфелера и Ротшилда са високим степеном масонерије, одговор је јасан.
Они су део светске завере. То Дејвид Рокфелер самопоуздано признаје у својим мемоарима:
„Неки чак верују да смо део тајне завере која ради против интереса Сједињених Америчких Држава и називају моју породицу и
мене интернационалистима, завереницима са другима широм света како бисмо изградили интегрисанију, глобалну
политичку и економску структуру – један свет, ако хоћете.
{ "detectedSourceLanguage": "Deutsch", "translation": "Ако је ово оптужница, онда се изјашњавам кривим и поносан сам на то.“
У чему се састоји тајна завера? Дејвид Рокфелер о томе:
„Никад нам не би било могуће да развијемо план за свет да смо током ових година били у светлу јавности.
Али свет је на сложеном и припремљеном путу ка светској влади.
Супранационални суверенитет једне интелектуалне елите и светских банкара свакако је пожељнији
од националног суверенитета последњих векова.“
Дејвид Рокфелер, Збигњев Бжежински и остали, су читавог живота били заокупљени изградњом овог „једног
света“ под влашћу паразитске „елите“ и „светских банкара“.
Бжежински и остали су зато основали многе организације и институције које се сада,
попут паукове мреже, протежу широм света.
Ова оснивања, било да су банке, универзитети, тинк-тенк-фабрике или глобално делујуће организације попут Уједињених
нација, сада контролишу готово сваки аспект нашег света.
Бжежински је, између осталог, био кључна личност у Трилатералној комисији, Атлантском савету и Савету за спољне односе.
То су масонске организације које делују као њихове командне станице.
Волонтерски сарадници Kla.TV су на страници vetopedia.org документовали познате
институције и њихову везу са високим масонством.
Тако се брзо уочава да заиста постоји завера – наиме, завера високих масона да поседују и контролишу цео свет.
И Збигњев Бжежински и Дејвид Рокфелер припадали су високим масонима:
Бжежински је 1967. основао масонску ложу „Lux ad Orientem““ (Светлост ка истоку) и 2004. ложу „Маат“.
Заједно са високим финансијером Дејвидом Рокфелером, глобалним стратегом Хенријем Кисинџером и потомком
династије Ротшилд, Едмондом Адолфом де Ротшилдом, Бжежински је 1968. основао ложу „Three Eyes“.
Дејвид Рокфелер је такође био у ложи „Loge Horus“..
Ротшилди и Рокфелери заједно са Виндзорима – дакле британском краљевском породицом – стоје на самом врху масонске пирамиде:
Масони овог нивоа се отворено изјашњавају за Сатану као „бога овог света“.
Толико о мрежи и њеним намерама.
Слободољубивом светском становништву је, наравно, тешко пренети ове планове о светској владавини.
Високи масони су стога тражили и пронашли начин да постепено воде светско становништво ка технократији.
Злоупотребљавајући одрживост као обману и пословни модел, они искоришћавају чежњу људи за здравом планетом.
Јер свако ће се сложити да се уништавање Земље не може наставити.
Једино понуђено решење, међутим, увек гласи „одрживост“.
Овим веома позитивно обојеним појмом, напори људи за спасење су од самог почетка усмерени на погрешан колосек. О томе одмах више.
Одрживост такође потиче од идеје раних технократа.
Патрик Вуд описује везу између технократије и „одрживог развоја“ на следећи начин:
„Истина је да термин „одрживи развој“ нису сковали првобитни технократи [...].
Чињеница је да је одрживи развој концептуално идентичан са „уравнотеженим оптерећењем“ технократије.
Укратко, срце технократије је одрживи развој.
Она захтева конструисано друштво у коме су потребе човечанства у савршеној равнотежи са ресурсима природе.“
„Савршена равнотежа“ између људских потреба и природних ресурса управо је дефиниција одрживости.
Веза између технократије и одрживости постаје још јаснија када се ближе погледа суоснивач Technocracy Inc.:
Мерион Кинг Хаберт (1903-1989). Хаберт је радио за Amerada Petroleum Company, предавао на Универзитету
Колумбија и био руководилац у нафтно-гасној компанији Шел.
Године 1974. је у оквиру своје „Peak Oil Theory“ (Теорија максималне производње нафте) предвидео да ће светске залихе
нафте бити исцрпљене до 1995. под истим условима експлоатације.
Иако се ово предвиђање није остварило, изазвало је страх и ужас међу становништвом и дало нафтним
магнатима разлоге за повећање цена нафте и ратове.
Својим предвиђањима Хаберт је, на пример, ишао на руку Рокфелерима, јер династија Рокфелер од
1891. контролише већи део светског тржишта нафте.
Хабертове теорије и предвиђања довеле су до захтева за „зеленом“ економијом (економски концепт који треба да
побољша социјалну једнакост уз минимизирање еколошких ризика и оскудице) и енергетском транзицијом.
Он се од тада сматра оснивачем еколошког покрета одрживости.
Али у чему је цака у читавој причи о одрживости?
Годишњи извештај фондације Рокфелер из 1969. разоткрио је подмуклу идеологију која стоји иза наводне
оскудице ресурса и из ње изведеног концепта одрживости:
У овом извештају се констатује да човек масовно уништава своју околину.
Дакле, цело човечанство се оптужује за уништавање околине и изазива осећај кривице што су
сами криви за уништавање свог животног простора.
Није ли то перфидна масовна манипулација да би се људи усмерили ка новој агенди одрживости?
Јер зашто до сада нису испитани и позвани на одговорност највећи узрочници и безобзирни профитери од уништавања
околине – велике мултинационалне корпорације и њихови акционари?
Како је могуће да највећи акционари рударских и ресурсних компанија итд., које масовно уништавају околину и искоришћавају
ресурсе, не буду позвани на одговорност, већ се уништавање околине жигоше кроз идеологију одрживости и пребацује на све људе?
Зашто се велике војне компаније не позивају на одговорност за своје масовно уништавање
околине са озбиљним последицама по сав живот?
Рат је, као што је познато, један од највећих разарача животног простора!
Зашто се велике технолошке компаније са својим џиновским дата центрима не узму под лупу?
Њихова потреба за енергијом надмашује ону обичних људи до неба. Само један дата центар
троши онолико енергије колико и велики град.
Зашто се у јавности не расправља о бескрајној потреби за ресурсима за високотехнолошке производе сваке
врсте, као што су изградња робота или десетине хиљада сателита технократе Илона Маска у свемиру?
За то се пустоше читави предели.
Зашто мејнстрим штампа не тематизује све војне манипулације временом и повезано тровање околине?
Уместо тога, стално се чује лицемерно говорење о „одрживости“.
Вратимо се династији Рокфелер.Како је ова породица успела да уведе „идеологију одрживости“ као основу у концепте „зелене“
економије, климатске политике, UN Agenda 21 и Agenda 2030?" }
Породица се ослањала на своје различите породичне фондације, попут Фондације Рокфелер или Фонда за породицу
Рокфелер, које су споља, прикривено филантропски , финансијски подржавале актере и организације мимо државе.
У наставку следе неки примери, који представљају само мали део многих финансијских улагања које су Рокфелери подузели.
Прво: Фондација Рокфелер је 1969. године уложила 2,1 милион долара у нове програме истраживања и обуке како би унапредила своју
идеологију наводно „људски изазваног“ уништавања животне средине.
Друго: Фонд браће Рокфелер је 1974. године са 500.000 долара подржао оснивање „Организације за истраживање
животне средине за одрживи развој“, Worldwatch Institute.
Треће: Фонд за породицу Рокфелер је 1987. године покренуо Удружење за доделу грантова за животну средину (Environmental
Grantmakers Association, скраћено EGA). Ова агенција координира средства фондација и
прослеђује их организацијама еколошких активиста.
Сајт influencewatch.org констатује да је EGA постао „моћан конзорцијум фондација које постављају агенду“, који
данас подржава велики број организација еколошких активиста.
Еколози које су Рокфелери на овај начин подржавали, током последњих 50 година вешто су изазивали и индивидуална и
колективна осећања кривице због штете по животну средину.
На пример, алармирали су да ће Земљу ускоро задесити ледено доба.
Касније су тврдили да вожња моторима са унутрашњим сагоревањем и стварање превише
угљен-диоксида доводи до опасног пораста температуре Земље.
Четврто: Иницијативом Рокфелера основани су и тинк-танкови и глобалне организације – нпр. Римски клуб или Уједињене нације.
Фондација Рокфелер је 1939. године финансирала студије са 350.000 долара, које су између
осталог довеле до оснивања Уједињених нација.
Ко толико новца троши на оснивање УН, наравно очекује и неку корист од тога: Уједињене нације су 1992. покренуле Агенду 21.
Агенда 21 има за циљ да спроведе идеологију одрживости у свим областима.
Наставак Агенде 21 је Агенда 2030. Разоткривач Тим Гилен о томе:
„Године 2015. УН су представиле своју контроверзну Агенду 2030, која је готово идентична са Великим ресетом Клауса Шваба.
Сопственим речима, УН као Шваб желе да обезбеде да до 2030. године на Земљи не буде
сиромаштва, глади, загађења животне средине и болести.
То звучи као симпатичан план, све док не прочитате ситна слова.
Наиме, идеја је да Агенду 2030 треба да платимо ми, грађани.“
На овом месту треба подсетити на циљ технократа: Да би успоставили технократију, планирали су да
добију приступ свим сировинама, предузећима, фабрикама, индустријама, чак и на сву имовину грађана.
Агенда одрживости то омогућава.
Роза Коајр, ауторка књиге „Behind the Green Mask“ (Иза зелене маске), то сажима:
„УН Агенда 21/Одрживи развој је глобално примењен акциони план за инвентаризацију и контролу свог земљишта, свих вода, свих
минерала, свих биљака, свих животиња, свих грађевина, свих средстава за производњу, све енергије,
целокупног образовања, свих информација и свих људи на свету.
ПРЕГЛЕД И КОНТРОЛА.“
Уз то се уклапа и често цитирана визија будућности Светског економског форума, скраћено WEF –
лобистичке организације најмоћнијих и најбогатијих на свету:
„До 2030. године нећете ништа поседовати и бићете срећни.“
Тиме WEF, наравно, мисли на светско становништво, а не на себи сличне.
Чему, дакле, коначно служи концепт одрживости?
Бивши копредседавајући Међувладиног панела УН о климатским променама , Отмар Еденхофер, дао је 2010. године одговор:
„Пре свега, индустријске земље су у основи развластиле светску заједницу.
Али мора се јасно рећи да климатском политиком de facto прерасподељујемо богатство света.
Морамо се ослободити илузије да је међународна климатска политика политика заштите животне средине.
То са политиком заштите животне средине – са проблемима попут крчења шума или озонске рупе – готово да нема више никакве везе.“
На крају, треба констатовати: Када је реч о одрживости или одрживом развоју – било да се становништво продаје као климатска
политика, зелена економија, Агенда 21 УН или Агенда 2030 – заправо се ради о тоталној контроли глобалних
ресурса и расподели богатства од сиромашних ка богатима.
Одрживост је пут да се већина људи развласти и да се сви ресурси, сва земља, доведу у руке високих
финансија, како би се потом изградила технократија.
Јер, према речима стручњака за технократију Џесија Смита, „технократија и технологија су рука и
рукавица новог поретка који се успоставља широм света“.
Драги гледаоци, колико год подмукао био њихов план за освајање светске владавине, који су високи масони
разрадили и спроводе, и даље је потребно становништво које може или да учествује или да одбије.
Канадски истраживач пропаганде Џејсон Кристоф рекао је у интервјуу:
„Ова група са којом имамо посла има озлоглашено низак коефицијент интелигенције, нема нових трикова у рукаву.
Увек су исти стари трикови. Нису креативни.
Имају слабости. А њихова највећа слабост је што немају моћ да нам нанесу штету силом.
Морају да нас психолошки манипулишу и доведу у стање слабости у коме ћемо се добровољно предати ропству.
Једина моћ коју имају је она коју им ми дајемо, а она им се лако може одузети.“