Людям, які люблять свободу, стає дедалі тісніше:
У різних країнах світу спостерігається дедалі суворіший контроль над людьми.
Актуальний приклад із Великої Британії:
Британський уряд лейбористів на чолі з прем'єр-міністром Кіром Стармером створив умови для того, щоб місцеві
органи влади могли впроваджувати концепцію так званих «15-хвилинних міст» по всій країні.
Під приводом кліматичної нейтральності та декарбонізації, тобто скорочення викидів вуглецю, тепер можна дуже
легко обмежити свободу пересування британського населення.
В Оксфорді це має розпочатися вже цього року: місто буде поділено на шість 15-хвилинних зон.
Лише 100 днів на рік проїзд між зонами є безкоштовним для мешканців.
Система спостереження, що складається з камер, шлагбаумів та системи автоматичного розпізнавання номерних
знаків, має забезпечити дотримання цих правил кожним мешканцем. В іншому разі загрожують штрафи.
Те, що подається під виглядом захисту клімату чи навколишнього середовища, — це, зрештою, ніщо інше, як
держава тотального контролю за допомогою технологій!
Такий диктаторський устрій вже давно був метою самопроголошених претендентів на світове панування.
Вже протягом десятиліть вони працюють над новою формою правління — так званою технократією.
У наступній передачі розкриваються рушійні сили технократичного руху, його небезпечні плани та підступні методи.
Почнемо з самого початку — з заснування та цілей руху технократії.
Американський громадянин Говард Скотт заснував взимку 1918 року так званий «Технічний альянс».
Члени «Технічного альянсу» поділяли переконання, що демократія, національний суверенітет і ринкова економіка
зазнали краху і мають бути замінені не обраною владою інженерів та технічних експертів.
Вони закликали перебудувати суспільство відповідно до принципів науки та техніки.
Ваша нова економічна та валютна система має ґрунтуватися на контрольованому розподілі та керованому споживанні енергії.
Для цього вони вже розробили «енергетичні сертифікати», які також називають «картами розподілу енергії».
У них мають бути вказані всі особисті дані кожного громадянина — а саме: вік, стать, професія, місце проживання,
розподіл енергії, перелік здійснених покупок, а також дати видачі та закінчення терміну дії сертифікатів.
Енергетичні сертифікати стали новою валютою.
Це дуже нагадує попередника запланованої на глобальному рівні електронної ідентифікації для кожного громадянина, пов’язаної з
базовим доходом у вигляді цифрової валюти центрального банку.
Ця система має скасувати вибори та партійну політику й замінити їх централізованим контролем над виробництвом та ресурсами.
Зрештою, мав з’явитися північноамериканський «Технат»: «The Technate of America».
Цей «Технат», згідно з ідеєю, мав би стати «незалежною, самодостатньою географічною одиницею».
У такому разі уряд отримав би контроль над усіма сировинними ресурсами, підприємствами, фабриками та
галузями промисловості, що знаходяться в Технаті, а також повний доступ до власності населення.
Але хто ж був ініціатором «Технічного альянсу»?
Давайте трохи детальніше розглянемо постать Говарда Скотта. Чи був він провидцем, чи, скоріше, маріонеткою?
Про ранні роки Говарда Скотта (1890–1970) відомо небагато.
У 1918 році він раптово «з’явився» у Грінвіч-Віллідж у Нью-Йорку.
Незважаючи на те, що Скотт мав лише атестат про закінчення 9 класу, він вважав себе «інженером-богемою» .
У 1933 році Говард Скотт заснував «Technocracy Incorporated» — організацію, яку очолював аж до своєї смерті в 1970 році.
Одна з очевидниць розповідає, що Говард Скотт, як кажуть, мав багату уяву і виступав у
ролі «пророка», про що свідчить наступна цитата:
«Говард пояснив мені, що він усвідомлював: суспільство, за яке він боровся, ще не могло виникнути.
«Спочатку мають відбутися експерименти лівих і експерименти правих, ...»
Звідки Скотт знав ще близько 1920 року про подальший перебіг подій? Адже тоді це ще було в майбутньому.
У книзі «Words and Wisdom of Howard Scott» Скотт у 1961 році в своїй промові сказав наступне:
«…одна з головних проблем у всьому цьому полягає в тому, що ваші комп’ютери зроблять зайвими ваших бухгалтерів та інженерів, а
також ваших керівників, робітників і службовців, отже, це означатиме ще більшу владу для
всіх комп’ютерно-керованих механізмів контролю.»
Чи міг Скотт у 1961 році вже знати, до чого це призведе в наш час?
Чи, можливо, у нього були невідомі покровителі, які допомогли йому зайняти цю посаду?
Чи мав рух технократії зв’язки з великим капіталом?
Рух «Технократія» (), до складу якого входили переважно інженери та вчені, виник у Колумбійському університеті в Нью-Йорку.
За словами експерта з технократії Патріка Вуда, Колумбійський університет уже тоді був «прогресивним аналітичним
центром». Він підтримував тісні зв’язки з династією Рокфеллерів.
Так, зокрема, саме з Колумбійського університету родина Рокфеллерів розпочала
завоювання та реорганізацію медичної галузі:
Від природних засобів лікування до хімічної фармацевтичної промисловості.
Починаючи з 1910 року Рокфеллери створили собі таким чином гігантський ринок збуту для своїх
хімічних продуктів на основі нафти в медичній галузі.
Саме в цьому Колумбійському університеті з 1959 року працювала також одна з ключових фігур серед сучасних
світових лідерів: впливовий глобальний стратег і близький друг Девіда Рокфеллера, Збігнєв Бжезінський.
Він викладав там на посаді професора політології.
Крім Рокфеллерів, Бжезинський також мав тісні зв’язки з нащадком династії Ротшильдів Едмондом Адольфом де Ротшильдом — як
і Рокфеллери, це династія великих фінансистів, яка посідає найвищі щаблі в ієрархії масонства. Про це — пізніше.
У 1970 році Бжезинський опублікував книгу «Між двома епохами: роль Америки в технетронній ері».
У ній він показує себе як справжнього технократа. Ця книга розкриває технократичні
цілі щодо встановлення світового панування.
Яких небезпечних цілей прагнули Бжезинський та його соратники?
У своїй брошурі «Технократія простими словами», опублікованій у 1939 році, ранні технократи вже писали:
«Технократія означає нову форму контролю, що здійснюється та керується континентальним контролюючим органом, »
Які вимоги ви висуваєте щодо технократії?:
«Йдеться про новий метод управління суспільством, (…) Лише технократія здатна на це —
науковий контроль усіх соціальних функцій».
«Технократія — це наука про соціальну інженерію…»
Під соціальним інжинірингом розуміють методи маніпуляції, спрямовані на те, щоб викликати у людей певну поведінку.
За даними Technocracy Inc., кінцевим продуктом є «континентальна система формування поведінки людини».
Мається на увазі засвоєння моделей «стимул-реакція».
Отже, передбачалося навмисно «виховати» технократичного громадянина за допомогою системи заохочень і покарань.
Підходи до створення системи соціального кредитування в Китаї йдуть у тому ж напрямку: політично бажана, тобто
відповідна нормам поведінка, винагороджується, а поведінка, що не відповідає нормам, карається.
Збігнєв Бжезинський дещо пізніше пише у своїй книзі 1970 року «Між двома епохами»:
«Технетронна епоха характеризується поступовим формуванням суспільства, що перебуває під все більшим контролем.
«Таке суспільство перебувало б під владою еліти, яка не дотримується традиційних цінностей».
Як еліта керує громадянами? Бжезинський пояснює:
«Не обмежена традиційними ліберальними цінностями, ця еліта не вагалася б досягати своїх політичних цілей, використовуючи
найсучасніші методи для впливу на поведінку громадськості та утримання суспільства під пильним наглядом і контролем».
У своїй статті «Америка в технотронну епоху» 1968 року Бжезинський писав:
«Як я вже зазначав, незабаром стане можливим здійснювати майже безперервне спостереження за кожним громадянином та вести
актуальні, повні досьє, які, окрім досить звичних даних, міститимуть навіть надзвичайно особисту інформацію
про стан здоров’я чи особисту поведінку громадянина.
«Ці документи будуть доступні органам влади для негайного перегляду».
Далі Бжезинський писав у цій статті:
«Влада перейде до рук тих, хто контролює інформацію та здатний найшвидше встановити між нею взаємозв’язки».
На цьому етапі можна сказати: технократи, а також Бжезинський і «його друзі» цілком відкрито прагнули
побудувати суспільство, в якому громадян постійно свідомо маніпулюють, контролюють і керують ними.
І все це з використанням новітніх психологічних знань та найсучасніших технологій.
Як так вийшло, що реалізація таких планів сьогодні вже настільки просунулася, що про запровадження
«15-хвилинних міст» вже ведуть публічні дебати?!
Якщо звернути увагу на зв’язки Бжезинського, Рокфеллера та Ротшильда з вищими ступенями масонства, відповідь стає очевидною.
Ви — частина світової змови. Про це Девід Рокфеллер впевнено зізнається у своїх мемуарах:
«Дехто навіть вважає, що ми є частиною таємної змови, яка діє проти інтересів Сполучених Штатів, і називає мою родину та мене
інтернаціоналістами, змовниками, які разом з іншими по всьому світу прагнуть створити більш інтегровану, глобальну
політичну та економічну структуру — єдиний світ, якщо хочете.
«Якщо це звинувачення, то я визнаю себе винним і пишаюся цим».
У чому полягає таємна змова? Девід Рокфеллер з цього приводу:
«Нам ніколи не вдалося б розробити план для всього світу, якби ми протягом цих років перебували у центрі уваги громадськості».
Але світ рухається складним і заздалегідь визначеним шляхом до світового уряду.
«Наднаціональний суверенітет інтелектуальної еліти та світових банкірів, безперечно, є кращим
за національний суверенітет останніх століть».
Девід Рокфеллер, Збігнєв Бжезинський та їхні соратники протягом усього свого життя займалися побудовою цього «єдиного
світу» під владою паразитичної «еліти» та «світових банкірів».
З цією метою Бжезинський та його соратники заснували чимало організацій та інституцій, які на
сьогодні, немов павутина, розкинулися по всьому світу.
Ці організації — чи то банки, університети, аналітичні центри, чи то організації, що діють на глобальному рівні,
такі як Організація Об’єднаних Націй, — на сьогодні контролюють майже всі сфери життя нашого світу.
Бжезинський, серед іншого, був ключовою фігурою в Тристоронній комісії, Атлантичній раді та Раді з міжнародних відносин.
Це масонські організації, які виконують роль їхніх координаційних центрів.
Волонтери Kla.TV на сайті vetopedia.org зібрали інформацію про відомі установи та їхній зв’язок із вищим масонством.
Таким чином швидко стає очевидним, що насправді існує змова — а саме змова високопоставлених масонів, спрямована
на те, щоб заволодіти всім світом і контролювати його.
Збігнєв Бжезинський і Девід Рокфеллер також належали до масонських лож високого ступеня:
Бжезинський заснував у 1967 році масонську ложу «Lux ad Orientem» («Світло на Схід»), а у 2004 році — ложу «Maat».
Разом із фінансовим магнатом Девідом Рокфеллером, глобальним стратегом Генрі Кіссінджером, а також нащадком
династії Ротшильдів Едмондом Адольфом де Ротшильдом Бжезинський у 1968 році заснував ложу «Three Eyes».
Крім того, Девід Рокфеллер був членом «ложі Горуса».
Ротшильди та Рокфеллери разом із Віндзорами — тобто британською королівською родиною —
займають найвищі щаблі масонської піраміди:
Масони цього поверху відкрито визнають Сатану «богом цього світу».
Ось і все, що стосується мережі та її намірів.
Звичайно, важко донести ці плани світового панування до населення, яке любить свободу.
Тому масони високого ступеня шукали і знайшли спосіб поступово вести населення світу в бік технократії.
Зловживаючи поняттям сталого розвитку як обманом і бізнес-моделлю, вони експлуатують прагнення людей до здорової планети.
Адже кожен погодиться, що так далі, з руйнуванням Землі, не може тривати.
Однак єдиним пропонованим рішенням завжди є «сталий розвиток».
Цей термін, що має дуже позитивне забарвлення, з самого початку спрямував зусилля людей з порятунку
в неправильному напрямку. Про це — трохи пізніше.
Концепція сталого розвитку також бере свій початок від ідеї ранніх технократів.
Патрік Вуд так описує зв’язок між технократією та «сталим розвитком»:
«Це правда, що термін «сталий розвиток» не був введений першими технократами [...].
Справа в тому, що сталий розвиток концептуально збігається з поняттям «збалансованого навантаження» у технократії.
Коротко кажучи, серцебиттям технократії є сталий розвиток.
«Вона закликає до створення такого суспільства, в якому потреби людства перебуватимуть у
досконалій рівновазі з природними ресурсами».
«Ідеальний баланс» між потребами людини та природними ресурсами — це саме те, що й є визначенням сталого розвитку.
Зв’язок між технократією та сталим розвитком стає ще більш очевидним, якщо детальніше
розглянути співзасновника компанії Technocracy Inc.:
Маріон Кінг Хабберт (1903–1989). Хабберт працювала в компанії «Amerada Petroleum Company», викладала в
Колумбійському університеті та обіймала керівну посаду в нафтогазовій компанії «Shell».
У 1974 році в рамках своєї «теорії піку нафтовидобутку» він передбачив, що за незмінних умов
видобутку світові запаси нафти вичерпаються у 1995 році.
Хоча цей прогноз не справдився, він все ж викликав страх і паніку серед населення та надав нафтовим магнатам
привід для підвищення цін на нафту та розв’язання воєн.
Своїми прогнозами Хабберт, наприклад, повністю зіграв на руку Рокфеллерам, адже династія Рокфеллерів з 1891
року контролює більшу частину світового ринку нафти.
Теорії та прогнози Хабберта призвели до вимог щодо «зеленої» економіки та енергетичного переходу.
З того часу його вважають одним із засновників руху за екологічну стійкість.
Але в чому ж підступ у всій цій історії зі сталістю?
У щорічному звіті Фонду Рокфеллера за 1969 рік було висвітлено підступну ідеологію, що стоїть за нібито дефіцитом
ресурсів та виведеною з цього концепцією сталого розвитку:
У цьому звіті зазначається, що людина сама завдає колосальної шкоди своєму навколишньому середовищу.
Отже, одразу ж заарештовують усе людство за руйнування навколишнього середовища і вселяють у людей почуття провини за
те, що вони самі винні у знищенні свого середовища існування.
Хіба це не підступна маніпуляція масовою свідомістю, спрямована на те, щоб потім скерувати
людей у бік нової програми сталого розвитку?
Адже чому досі не було проведено розслідування щодо найбільших винуватців та безсовісних спекулянтів, які наживаються на
руйнуванні довкілля — великих транснаціональних корпорацій та їхніх акціонерів — і чому їх не притягнуто до відповідальності?
Як це можливо, що найбільші акціонери гірничодобувних та сировинних компаній тощо, які завдають колосальної шкоди довкіллю
та експлуатують природні ресурси, не несуть відповідальності, а навпаки, руйнування довкілля засуджується під прикриттям
ідеології сталого розвитку і перекладається на всіх інших?
Чому великі оборонні компанії не притягуються до відповідальності за масове руйнування навколишнього
середовища, що має серйозні наслідки для всього живого?
Як відомо, війна — один із найбільших руйнівників природного середовища!
Чому великі технологічні компанії з їхніми гігантськими центрами обробки даних не піддаються більш ретельному контролю?
Їхні потреби в енергії набагато перевищують потреби звичайних людей. Лише один центр обробки
даних споживає стільки енергії, скільки велике місто.
Чому в суспільстві не обговорюється питання про безмежну потребу в ресурсах для будь-яких видів високих технологій,
таких як, наприклад, створення роботів або запуск у космос десятків тисяч супутників технократа Ілона Маска?
Заради цього спустошуються цілі регіони.
Чому мейнстрімні ЗМІ не висвітлюють усі випадки маніпулювання погодою з боку військових та
пов’язане з цим забруднення навколишнього середовища?
Натомість раз у раз лунають слова про «сталий розвиток», що звучать дещо лицемірно.
Повернімося до династії Рокфеллерів. Як цій родині вдалося закласти «ідеологію сталого розвитку» в
основу концепцій «зеленої» економіки, кліматичної політики, «Агенди 21» та «Агенди 2030» ООН?
Сім’я зверталася до своїх різних сімейних фондів, таких як, наприклад, Фонд Рокфеллера або Фонд сім’ї Рокфеллера,
які, прикриваючись зовні благодійною діяльністю, надавали фінансову підтримку діячам та організаціям в обхід держави.
Нижче наведено кілька прикладів, які, однак, становлять лише невелику частину тих
численних фінансових внесків, які зробили Рокфеллери.
По-перше: у 1969 році Фонд Рокфеллера вклав 2,1 млн доларів у нові науково-дослідні та освітні програми з
метою просування своєї ідеології щодо нібито «антропогенного» руйнування навколишнього середовища.
По-друге: у 1974 році Фонд братів Рокфеллерів виділив 500 000 доларів на створення «Організації з екологічних
досліджень у сфері сталого розвитку» — Інституту Worldwatch.
По-третє: У 1987 році Фонд родини Рокфеллерів заснував Асоціацію грантодавців у сфері охорони навколишнього середовища
(Environmental Grantmakers Association, скорочено EGA). Ця організація координує кошти фондів і передає їх
організаціям, що займаються захистом навколишнього середовища.
Сайт influencewatch.org зазначає, що EGA перетворилася на «потужний консорціум фондів, що визначають
порядок денний», який сьогодні підтримує велику кількість організацій екологічних активістів.
Екологи, яким Рокфеллери надавали підтримку таким чином, протягом останніх 50 років вміло викликали як
індивідуальні, так і колективні почуття провини за шкоду, завдану навколишньому середовищу.
Вони, наприклад, забили на сполох, що Землю незабаром спіткає льодовиковий період.
Пізніше вони стверджували, що використання автомобілів із двигунами внутрішнього згоряння та надмірні викиди вуглекислого
газу призведуть до небезпечного підвищення температури на Землі.
По-четверте: З ініціативи Рокфеллерів також були засновані аналітичні центри та глобальні організації —
наприклад, Римський клуб або Організація Об’єднаних Націй.
У 1939 році Фонд Рокфеллера виділив 350 000 доларів на фінансування досліджень, які, серед іншого,
призвели до створення Організації Об’єднаних Націй.
Той, хто витрачає стільки грошей на створення ООН, звичайно ж, розраховує й на певну вигоду: у 1992 році Організація
Об’єднаних Націй започаткувала реалізацію «Агенди-21».
«Агенда 21» має на меті впровадження ідеології сталого розвитку в усіх сферах.
Продовженням «Агенди 21» є «Агенда 2030». Про це розповідає просвітитель Тім Гілен:
«У 2015 році ООН представила свою суперечливу «Агенду-2030», яка майже повністю збігається з
концепцією «Великого перезавантаження» Клауса Шваба.
За словами самих представників ООН та Шваба, вони прагнуть домогтися того, щоб до 2030 року на Землі не залишилося
бідності, голоду, забруднення навколишнього середовища та хвороб.
Це звучить як привабливий план, доки не прочитаєш дрібний шрифт.
Адже ідея полягає в тому, що «Порядок денний до 2030 року» мають фінансувати ми, громадяни».
Тут варто нагадати про мету технократів: Щоб встановити технократію, вони планували отримати доступ до всіх
сировинних ресурсів, підприємств, заводів, галузей промисловості, ба навіть до всієї власності громадян.
Це стає можливим завдяки програмі сталого розвитку.
Роза Койре, авторка книги «Behind the Green Mask», влучно підсумовує:
«Агенда 21 ООН / Сталий розвиток — це план дій, що реалізується в усьому світі, спрямований на інвентаризацію та контроль усіх
земельних ресурсів, усіх водних ресурсів, усіх корисних копалин, усіх рослин, усіх тварин, усіх споруд, усіх
засобів виробництва, усієї енергії, усієї освіти, усієї інформації та всіх людей на Землі.
«ІНВЕНТАРИЗАЦІЯ ТА КОНТРОЛЬ».
До цього також пасує часто цитована візія майбутнього Всесвітнього економічного форуму, скорочено ВЕФ — лобістської
організації найвпливовіших і найбагатших людей світу:
«До 2030 року ви нічого не будете мати і будете щасливі».
Звичайно, під цим ВЕФ має на увазі населення світу, а не своїх колег.
Тож для чого, зрештою, служить концепція сталого розвитку?
Колишній співголова Міжурядової групи експертів з питань зміни клімату ООН Оттмар Еденхофер у 2010 році дав таку відповідь:
«По-перше, промислово розвинені країни, по суті, позбавили світову спільноту її ресурсів.
Але треба чітко зазначити, що своєю кліматичною політикою ми фактично перерозподіляємо багатство світу.
Треба позбутися ілюзії, що міжнародна кліматична політика — це екологічна політика.
«Це вже майже не має нічого спільного з екологічною політикою — з такими проблемами, як вирубка лісів чи озонова діра».
На завершення слід зазначити: Коли йдеться про сталий розвиток або сталий розвиток — неважливо, як це подають населенню: як
кліматичну політику, «зелену» економіку, «Агенду 21» ООН чи «Агенду 2030» — насправді мова йде про
тотальний контроль над світовими ресурсами та перерозподіл багатства від бідних до багатих.
Сталий розвиток — це спосіб позбавити більшості людей власності та передати всі ресурси, всю землю в руки
великої фінансів, щоб згодом встановити технократію.
Адже, за словами експерта з технократії Джессі Сміта, «технократія і технологія — це рука і рукавичка
нового порядку, що утверджується у всьому світі».
Шановні глядачі, хоч яким підступним був би їхній план здобуття світового панування, розроблений і реалізований високопоставленими
масонами, для його втілення все одно потрібне населення, яке може або приєднатися до нього, або відмовитися від нього.
Канадський дослідник пропаганди Джейсон Крістофф сказав в інтерв’ю:
«Ця група, з якою ми маємо справу, відома своїм низьким IQ, у неї немає нових хитрощів у запасі.
Це завжди ті самі старі трюки. У них немає ніякої креативності.
У них є слабкі сторони. І їхня найбільша слабкість полягає в тому, що вони не мають сили заподіяти нам шкоду силою.
[...] Вони повинні психологічно маніпулювати нами і довести нас до стану слабкості, в якому ми добровільно підкоримося рабству.
[...] Єдина влада, яку вони мають, — це та, яку ми їм надаємо, і її можна легко у них відібрати».