V skladu z običajnimi sporočili za medije je bila misija Artemis II poskusni polet na Luno, ki ga je izvedla NASA
v sodelovanju z evropsko in kanadsko vesoljsko agencijo.
Začelo se je v začetku aprila 2026.
Po spektakularnem poletu okoli Lune naj bi štirje astronavti Artemis v noči na 11. april 2026
s svojo kapsulo varno pristali v Tihem oceanu.
Štirje astronavti v vesoljskem plovilu Orion in zemeljska posadka naj bi v okviru programa Artemis preizkušali
sisteme in delovne postopke v okviru priprav na prihodnje pristanke na Luni s človeško posadko.
Uradno naj bi bil to prvi polet na Luno s človeško posadko po Apollu 17 leta 1972.
Kako je bilo na Apollu 17?
Strokovnjaki za medije so odkrili prepričljive dokaze o ponarejanju slik NASA.
Trdili so, da so televizijski posnetki in fotografije pristanka na Luni polni napak, trikov in nedoslednosti.
Številne slike so vsebovale tudi očitno računalniško ustvarjene elemente - skratka, vse je bilo videti lažno!
Domnevna orbita Lune aprila 2026 ponovno razkriva številne nedoslednosti.
Torej nam je NASA povedala naslednjo pravljico?
Oglejte si na primer ti dve sliki Zemljine orbite, ki ju je domnevno posnelo vesoljsko plovilo Orion.
Svetla slika z 2. aprila in temna slika s 3. aprila prikazujeta nočno stran Zemlje.
Kljub različnim dnevnim časom so oblačne formacije skoraj enake, kar pomeni, da je morala biti obdelana vsaj ena slika.
Prav tako ni prepričljive razlage, zakaj je osvetlitev mest vidna na barvni sliki Zemlje, ki bi
torej morala biti posneta pri dnevni svetlobi.
V Nasinih videoposnetkih misije Artemis II vidimo še en dokaz obdelave slik.
Na primer, zdi se, da predmet preleti glavo astronavta Jeremyja Hansena.
Ali pa rdeča pika na predmetu skrivnostno izgine.
Oglejmo si nekaj videoposnetkov, ki dokazujejo, da za ustvarjanje vseh lebdečih predmetov, s katerimi posadka
sodeluje na vesoljski ladji, uporabljajo CGI, natančneje "razširjeno virtualno resničnost".
Nenehno se igrajo s plišastimi živalmi, hrano, mikrofonom in drugimi predmeti, da bi javnost prepričali, da
res lebdijo v vesolju in ne le visijo na vrveh v studiu.
Toda poglejte to vrečko s hrano, ki se vrti blizu astronavtovega obraza.
Vidite, kako se rob dotakne njegovega čela, kar povzroči slikovno napako in vreča leti naravnost skozi rob,
namesto da bi se realistično dotaknila njegovega obraza.
Smer vrečke se ne spremeni, ko se dotakne njegove glave, ampak le preleti, kot da je sploh ni bilo.
Zdaj poiščite rdečo piko na beli vrečki.
Medtem ko se vrečka počasi vrti, se rdeča pika ne vrti z njo.
Rdeča pika v več okvirjih ostane v popolnoma enaki obliki in položaju, ne da bi se realno
premikala ali vrtela skupaj z ostalimi deli torbe.
Ko se vrečka še naprej vrti, rdeča pika na neki točki nenadoma popolnoma izgine.
Vrečka se vrti še nekaj vrtljajev, vendar rdeče pike ni videti. Potem pa se rdeča pika po še nekaj
vrtljajih skrivnostno in nerazložljivo spet pojavi.
To je zato, ker so digitalni in ne fizični predmeti, s katerimi komunicirajo s pomočjo
tehnologije, imenovane "razširjena virtualna resničnost".
Rdeča pika na paketu se ne vrti skupaj s paketom in na koncu popolnoma izgine.
Amaterska replika prizora prikazuje, kako enostavno je v takšnih videoposnetkih mogoče simulirati "breztežnost".
Še vedno mislim, da je ta človek boljši od vsega, kar naredi NASA.
To pomeni, da to počne s svojim mobilnim telefonom na TikToku.
To je lahko tako preprosto.
Ker ljudje gledajo, kaj se dogaja na ISS ali Artemidi, in pravijo: "Česa takega ni mogoče ponarediti. Ste nori!"
Misliš, da izvajajo le parabolični let, ki traja le 20 sekund, in podobno.
Fant ni na paraboličnem letu, ampak se igra s krompirjem in vodnimi baloni kar na svojem dvorišču.
V drugem videoposnetku lahko vidite navdušene ljudi, ki naj bi fotografirali astronavte Artemis.
Nenavadno je, da astronavti ne obstajajo na zaslonih njihovih mobilnih telefonov.
Katera resničnost je zdaj resnična?
Ne razumem, zakaj gredo štirje astronavti ven, da jih ljudje lahko fotografirajo, potem pa jih dejansko ni tam.
Nenavadno je, a ko si ogledaš, kaj ljudje tu fotografirajo, ugotoviš, da na slikah ni astronavtov.
To je najbolj čudno pri tem.
Ne razumem, zakaj naj bi bilo tako.
Vidite, da stoji ob rami tega moškega, vendar je ta nekako v sredini njenega kadra.
Ne vem, ali je to le zelo širokokotni objektiv ali kaj se dogaja, vendar ne vidim nobenega astronavta.
Imam vprašanja.
Na tej sliki ni astronavtov.
Zdaj sem mislil, da je to morda generacija umetne inteligence, vendar se to dogaja že predolgo.
Ti ljudje imajo na svojih obližih pravilne besede.
Mislim, da to ni umetna inteligenca.
Ne želim trditi, da imam popolnoma prav.
Morda je bil ta prizor vendarle umetna inteligenca.
Iskreno povedano, pogledal sem tisti prizor in bil je nekoliko drugačen.
Nekoliko drugače, kot vidim tukaj.
Če lahko dokažete, da je to ponaredek, da je to umetna inteligenca, je to odlično.
To bi mi dejansko odgovorilo na vprašanje, vendar imam zdaj vprašanja.
Opazovalci so se spraševali, ali je bila vesoljska kapsula zgolj spuščena z letala in se ni nikoli vrnila iz vesolja.
Ob pristanku kapsule so tik nad mestom pristanka opazili letalo NASA.
To domnevo potrjuje dejstvo, da ob potopitvi kapsule v ocean ni nastala nobena vodna para, čeprav je temperatura zunanje
kapsule po uradnih podatkih lahko dosegla več kot 2 700 °C.
Nekdo je spremljal polete na območju, kjer je v morju pristala ladja Artemis II.
In prav to zanimivo letalo je pritegnilo njegovo pozornost.
Vtipkal je: "Kaj je to?" ... "NASA, letalo NASA."
Ali je lahko kapsula padla v morje zaradi letala?
Vem, da veliko ljudi meni, da je to izmišljeno, kot da si to izmišljujete.
Za to nimate nobenega dokaza.
Še ena nenavadnost: Trump govori o devetsekundni zamudi radijskih signalov zaradi domnevno
ogromne razdalje med vesoljsko kapsulo in Zemljo.
V videoposnetku je slišati žensko, ki pravi, da je nastavila ventilatorje in da naj ekipa dvigne palec, če se počuti dobro.
Vendar je videti, kako astronavt dvigne palec, še preden ženska konča stavek.
Sami presodite, kako se odzovejo drugi člani posadke.
Ali je bila posadka blizu na Zemlji in ne daleč v vesolju?
Tukaj lahko vidite, da ne morejo slediti temu, kar bi morali početi.
Pretvarjajo se, da je zamuda približno devet sekund, ker so tako daleč.
Ko pa ste v studiu nekje na Zemlji, takšnega zamika ni.
Ko si poskušajo zapomniti celotno zamudo, lahko ugotovite, da je nekaj napak.
Pogovarjata se drug z drugim.
Ženska pravi: "Nastavila sem ventilatorje.
Če se počutiš dobro, mi podtakni palec navzgor."
In fant ji dvigne palec, še preden je končala stavek.
Glover - ne spomnim se njegovega imena - drži roke pred obrazom in pravi: "O, človek."
In potem mu nenadoma vsi dvignejo palec in on reče: "Oh, hej!" in tako naprej:
"Hej, to je prvič, da sem dal palec gor. To je odličen občutek."
Poslušajte, to je noro.
"In prilagodili smo hitrost ventilatorja.
Dvignite palec, če ste s tem zadovoljni."
Poglej njegov obraz.
Pokažete dvignjen palec.
In zdaj gre: "Hej!", ta fant. "Oh, človek."
Ta situacija, v kateri ona prosi za dvignjen palec, on pa to takoj stori, je jasen dokaz.
Naj previjem nazaj, da boste videli, da se pogovarjata normalno.
Iz nekega razloga ji ne da palca gor, razen "odgovora" gospe:
"Tri minute pred načrtovanim začetkom in prilagodili smo hitrost ventilatorja."
"O, človek," je gospa celo rekla, "palec gor."
Vedno več ljudi ne zaupa pripovedim NASA.
Zato se na spletu kopičijo kritični komentarji in videoposnetki o nedoslednostih.
Sinhronizirani mediji skupaj s tako imenovanimi "preveritelji dejstev" skušajo te očitne napake pozneje pojasniti.
Na primer, švicarski radio in televizija (SRF), ki je izvedel "preverjanje dejstev" o vprašanju, zakaj so
oblaki na Artemisovih posnetkih sveta vedno videti enako.
SRF je dal besedo "strokovnjaku", ki je odgovoril, da se "oblaki precej počasi premikajo po zemeljski površini" in da so
"oblačne tvorbe v daljšem časovnem obdobju videti podobno".
Ali naj bralci ponovno verjamejo strokovnjakom, ne pa lastnim opažanjem?
Ob pogledu s tal se nebo nenehno spreminja.
Tudi slike oblakov v vseh vremenskih aplikacijah se v nekaj urah močno spremenijo.
- To se ne ujema.
Zdi se, da se na vse pretege trudijo, da bi preprečili razkritje te očitne prevare.
Koga to dejansko zanima in zakaj?
Kritiki že nekaj časa dvomijo o verodostojnosti Nase in opozarjajo na nešteto nedoslednosti.
V nadaljevanju si lahko ogledate nekaj primerov urejanja uradnih posnetkov NASA.
Poglej pozorno.
No? Kaj ste odkrili? Spet tukaj.
Še vedno niste videli ničesar? Poglobimo se v podrobnosti, povečajmo in upočasnimo posnetek.
Kabel mikrofona se začne divje premikati.
Astronavt ga poskuša odriniti in ustvari čudovito napako.
Očitno se programska oprema 3D ne more več odločiti, ali naj se kabel pri hitrem premikanju roke prikaže nad roko ali
pod njo, zato se z njo praktično zlije ali pa gre skozi roko.
Tako lahko vidimo, da je kabel ustvarjen 3D objekt, saj tega prizora ni mogoče razložiti drugače.
Programska oprema za izračun slik ne zaznava pravilno tako imenovanega zaznavanja trkov.
Z drugimi besedami, ne more natančno slediti, kateri slikovni element naj trči v katerega in tako povzroči odboj.
Na ta način roka postane mimoidoči predmet, ki ne trči.
Upam, da je bilo to vsaj približno razumljivo.
Lepo si je ogledati tudi fantomski mikrofon, ki je v filmu nekoliko bolj zadaj.
Zdaj je tu.
Zdaj je ni več. Spet nazaj.
Spet ga ni več. In spet nazaj.
Da, izračun slike je bil res napačen.
Mikrofon očitno izhaja iz programske opreme 3D in je bil v prizor povsem napačno vgrajen.
To ne more biti napaka fotoaparata, saj fotoaparati preprosto posnamejo vse, kar je pred njihovim objektivom.
Tudi prenos ne more biti kriv, saj se ne bi izrezala le mikrofonska glava ali kabel, temveč bi to
vplivalo na celotno sliko ali njene velike dele.
Najprej ta mikrofon: najprej se zatipka, nato pa svetlobni odsevi, ki so bili prej, izginejo - takoj iz ene slike v drugo.
Drugič, astronavt Don Pettit prikazuje, kako se pije kava v vesolju.
Zaenkrat je videti precej dobro, razen kakovosti slike.
Konec posnetka je ključnega pomena, saj se tu kava nenadoma loči od posode in izskoči iz nje, ne da bi izgubila svojo obliko.
Barvna plast je jasno ločena od plasti oblike, kar je mogoče le, če predmet izvira iz programske
opreme 3D in je bilo upodabljanje v živo napačno.
Brezhibna napaka in s tem naslednji dokaz, da NASA ustvarja svoje slike z virtualno resničnostjo. Tako je tudi v tretjem primeru:
Od nikoder se pojavi plišasta figura, s katero je mogoče komunicirati tudi v živo.
Najprej sem mislil, da bi bil predmet lahko skrit za tako imenovano masko, vendar lahko skozi
njo na nekaj posnetkih vidite igralkino roko.
Predmet je bil torej zmešan in ni bil viden iz maske, kar bi izključilo drugo možnost.
Tudi ta je odlična: ni napake, ampak lepa napaka pri urejanju.
Ste ga videli? Spet pri 15 % hitrosti:
Kot duh izgine v zraku, vključno z okoljsko napako na levi strani, kjer nekaj predmetov zdrsne navzgor.
Tu je nameščena tako imenovana mehka zaslonka, ki omogoča gladek prehod med dvema prizoroma.
Neumno je, da se takšni prelivi pojavljajo v domnevno nenarejenih videoposnetkih, v katerih jih preprosto ne bi smelo biti.
Še en lep in, no, sramoten primer zastoja.
Na krovu ISS vidimo čarovnike, ki se preprosto pojavijo od nikoder z zaporedjem vstavljanja.
David Copperfield bi bil zelen od zavisti.
Tukaj je napaka plasti: Na tem belem pravokotniku v ozadju je vidna senca.
Sedaj si natančno oglejte, kaj se zgodi z glavo zadnjega izvajalca.
Računalnik izračuna del omenjene sence eno raven pred astroigralcem, zato je njegova glava sprva
delno zakrita, kot da bi jo zakrivala vratna prečka.
Toda nato se glava premakne skozi ravnino sence, kar za programsko opremo predstavlja logično težavo.
Plešasta glava se najprej poveže s senco, nato pa se skozi njo zlije.
Odpravi napako pri izračunu CGI.
V naslednjem posnetku gre tako imenovano sledenje, tj. sledenje objektu, zelo narobe:
Prsti desne roke so na mikrofonu.
Zdaj se ta roka odmakne in brez popravnega giba, vendar z grdo grafično napako, so prsti leve roke zdaj na mikrofonu.
Vendar postane res smešno, ko vrneš roko.
Prsti dobesedno zdrsnejo pod levo roko brez odpora, kar fizično preprosto ne deluje.
Prizadevanja računalnika za izdelavo čiste slike so jasno prepoznavna.
Okoli prstov so jasno vidni temni obrisi reznih robov in celo odrgnjene konice prstov.
Ne, dragi ljubitelji NASA, to NISO napake pri prenosu.
Verjetno nenamerno: Vprašajte se, zakaj je za ISS potrebno zeleno platno, če naj bi bili vsi vesoljski posnetki resnični.
Zato se približujemo času, ko jasnih dokazov o ponarejanju zaradi malomarnih ali nenamernih napak na zelenem zaslonu ne bo več.
Očitno gre za močno zmontirane filmske posnetke, ki so javnosti predstavljeni kot avtentični in pristni.
Pri tem se pojavljajo naslednja vprašanja, na primer:
Zakaj astronavti v uradnih videoposnetkih Nase nenadoma izginejo v zraku?
Zakaj je bilo po analizah slik in videoposnetkov leta 2017 šest od sedmih članov posadke Challengerja še vedno živih?
Domnevno so vsi umrli v eksploziji leta 1986.
Zakaj je večina astronavtov prostozidarjev?
Kam v resnici gre ves denar, če je program Artemis prevara?
Do zdaj je stala približno 93 milijard dolarjev in se večinoma financira z davkoplačevalskim denarjem.
Izprašujte pomanjkljive odgovore, predstavljene pod krinko "preverjanja dejstev" in
"strokovnih mnenj", ter si ustvarite lastno mnenje.
Če vam je ta program dal misliti, tega ne zadržujte zase.
Pomagajte razširiti ta dejstva in spodbudite druge, da razmišljajo o Nasinih nedoslednostih.