Enligt de vanliga pressmeddelandena var Artemis II-uppdraget en bemannad månbana som NASA genomförde i samarbete
med de europeiska och kanadensiska rymdorganisationerna.
Den startade i början av april 2026.
Efter sin spektakulära färd runt månen sägs de fyra Artemis-astronauterna ha landat säkert med sin
kapsel i Stilla havet natten till den 11 april 2026.
Fyra astronauter i rymdfarkosten Orion och markpersonalen ska ha testat system och arbetsflöden som förberedelse för framtida
bemannade månlandningar inom ramen för Artemis-programmet.
Officiellt sägs det vara den första bemannade månfärden sedan Apollo 17 1972.
Men hur var det egentligen på Apollo 17?
Mediapersonal upptäckte överväldigande bevis för förfalskning av NASA-bilder.
De hävdade att tv-bilderna och fotografierna från månlandningarna var fulla av misstag, tricks och inkonsekvenser.
Många bilder innehöll också uppenbart datorgenererade element - kort sagt, allt såg falskt ut!
Den påstådda omloppsbanan för månen i april 2026 avslöjar återigen många inkonsekvenser.
Så får vi höra nästa saga från NASA?
Ta till exempel en titt på dessa två bilder av jordens omloppsbana som påstås ha tagits av rymdfarkosten Orion.
Den ena, ljusa, bilden från den 2 april och den andra, mörka, från den 3 april är avsedda att visa jordens nattsida.
Molnformationerna är nästan identiska trots de olika tidpunkterna på dagen, vilket innebär att
åtminstone en av bilderna måste ha redigerats.
Det finns inte heller någon avgörande förklaring till varför städernas belysning kan ses på en färgad
bild av jorden, som alltså borde ha tagits i dagsljus.
I NASA:s videofilmer från Artemis II-uppdraget ser vi ytterligare bevis på bildbehandling.
Till exempel ser ett föremål ut att passera genom astronauten Jeremy Hansens huvud.
Eller så försvinner en röd prick på ett objekt på ett mystiskt sätt.
Låt oss ta en titt på några videobuggar som visar att de använder CGI - mer specifikt "förstärkt virtuell
verklighet" - för att skapa alla de flytande objekt som besättningen interagerar med i rymdskeppet.
De leker ständigt med gosedjur, sin mat, mikrofonen och andra föremål för att övertyga allmänheten om att de verkligen
svävar i rymden och inte bara hänger i rep i en studio.
Men titta på den här matpåsen som snurrar nära astronautens ansikte.
Du kan se hur kanten snuddar vid hans panna, vilket orsakar ett bildfel och väskan flyger rakt igenom den
istället för att på ett realistiskt sätt nudda hans ansikte.
Väskans riktning ändras inte när den rör vid hans huvud, utan den flyter bara igenom som om den inte fanns där.
Leta nu efter den röda pricken på den vita påsen.
Väskan roterar långsamt, men den röda punkten roterar inte med den.
Den röda pricken har exakt samma form och position i flera bildrutor utan att röra sig eller
rotera med resten av väskan på ett realistiskt sätt.
När påsen sedan fortsätter att rotera försvinner den röda pricken plötsligt helt och hållet vid någon tidpunkt.
Väskan fortsätter att rotera i flera varv till, men den röda pricken syns inte till någonstans. Och sedan,
efter ytterligare några varv, dyker den röda pricken upp igen på ett mystiskt och oförklarligt sätt.
Detta beror på att de är digitala och inte fysiska föremål som de interagerar med med hjälp av
en teknik som kallas "augmented virtual reality".
Den röda pricken på förpackningen verkar inte rotera med förpackningen och försvinner så småningom helt.
En amatörkopia av scenen visar hur enkelt "tyngdlöshet" kan simuleras i sådana videosekvenser.
Jag tror fortfarande att den här killen slår allt som NASA gör.
Jag menar, han gör det med sin mobiltelefon på TikTok.
Så enkelt kan det vara.
För folk tittar på vad som görs på ISS eller på Artemis och säger: "Du kan omöjligt fejka något sådant. Du är galen!"
Du tror att de bara gör en parabolisk flygning som bara varar i 20 sekunder och allt det där.
Killen är inte på en parabolisk flygning, killen leker med potatis och vattenballonger precis i sin trädgård.
I en annan video kan man se entusiastiska människor som påstås ta bilder av Artemis-astronauterna.
Märkligt nog finns astronauterna inte på deras mobiltelefoners skärmar.
Vilken verklighet är sann nu?
Vad jag inte förstår är varför fyra astronauter går ut så att folk kan ta bilder av dem och sedan är de inte där på riktigt.
Det är lite konstigt, men när man tittar på vad folk fotograferar här så inser man att
det inte finns några astronauter på bilderna.
Det är det konstigaste med det.
Jag förstår inte varför det skulle vara så.
Man kan se att hon står bredvid den här mannens axel, men på något sätt är han mitt i hennes bild.
Jag vet inte om det bara är en supervidvinkellins eller vad som händer, men jag ser inga astronauter.
Jag har frågor, gott folk.
Det finns inga astronauter på den här bilden.
Nu trodde jag att det här kanske var en AI-generation, men det har pågått alldeles för länge.
Dessa människor har korrekta ord på sina lappar.
Jag tror inte att det är AI.
Jag vill inte påstå att jag har helt rätt.
Kanske var den här scenen AI trots allt.
För ärligt talat, jag kollade upp den scenen och den var lite annorlunda.
Lite annorlunda än vad jag ser här.
Så om du kan bevisa att det här är falskt, att det är AI, bra.
Det skulle faktiskt besvara en fråga för mig, men just nu har jag frågor.
Observatörer ställde sig frågan om rymdkapseln bara släpptes från ett flygplan och aldrig återvände från rymden.
Vid tidpunkten för kapselns landning sågs ett NASA-flygplan precis ovanför landningsplatsen.
Denna gissning stöds av det faktum att ingen vattenånga producerades när kapseln störtade ner i havet,
trots att temperaturen i den yttre kapseln kunde nå över 2.700°C enligt officiella siffror.
Någon har spårat de flygningar som ägt rum i området där Artemis II landade i havet.
Och det var just detta intressanta flygplan som fångade hans uppmärksamhet.
Så han skrev in: "Vad är det där?"... "NASA, ett NASA-flygplan."
Kan det ha varit flygplanet som släppte ner kapseln i havet?
Jag vet att många tycker att det här är långsökt, som om du hittar på det.
Du har inga bevis för det.
Ytterligare en märklighet: Trump talar om en fördröjning i radiosignalerna på nio sekunder på grund av det
påstått enorma avståndet mellan rymdkapseln och jorden.
I videon hörs en kvinna säga att hon har justerat fläktarna och att besättningen ska lyfta på tummen om allt känns bra.
Man kan dock se en astronaut höja tummen redan innan kvinnan har avslutat sin mening.
Bedöm själv hur de andra besättningsmedlemmarna reagerar.
Var besättningen nära, på jorden, och inte långt borta i rymden?
Här kan man se att de inte hänger med i vad de ska göra.
De ska låtsas att det är en fördröjning på cirka nio sekunder eftersom de är så långt borta.
Men när du sitter i en studio någonstans på jorden finns det ingen sådan fördröjning.
Det märks att de har lite problem när de försöker komma ihåg det här med fördröjningen.
De pratar med varandra.
En kvinna säger: "Jag har justerat fläktarna.
Ge mig tummen upp om det känns bra."
Och killen ger henne tummen upp innan hon ens har avslutat sin mening.
Och man kan se Glover här - jag minns inte vad han heter - hålla händerna framför ansiktet och säga: "Åh, jösses."
Och så plötsligt ger de honom tummen upp och han säger: "Åh, hej!" så där:
"Det här är första gången jag ger tummen upp. Det känns jättebra."
Lyssna, det är galet.
"Och vi har justerat fläkthastigheten.
Höj tummen om du är nöjd med det."
Åh, titta på hans ansikte.
De visar tummen upp.
Och nu säger han: "Hallå!", den här killen. "Åh, jösses."
Den här situationen där hon ber om en tumme upp och han gör det omedelbart är ett tydligt bevis.
Låt mig spola tillbaka så att du kan se att de pratar normalt.
Av någon anledning ger han henne inte tummen upp, bortsett från "svaret" till damen:
"Vi är tre minuter före utsatt starttid och har justerat fläkthastigheten."
"Åh, mannen", sa damen till och med, "tummen upp."
Fler och fler människor litar inte på NASA: s berättelse.
Kritiska kommentarer och videor om inkonsekvenser samlas därför på hög på nätet.
De synkroniserade medierna i kombination med så kallade "faktagranskare" försöker i
efterhand förklara bort dessa uppenbara misstag.
Till exempel Swiss Radio and Television (SRF), som gjorde en "faktakoll" på frågan om varför molnformationerna
på Artemis-bilderna av jordklotet alltid ser likadana ut.
SRF lät en "expert" komma till tals, vars svar mycket riktigt var att "moln rör sig ganska långsamt över jordytan" och
"molnformationer ser likadana ut under en lång tidsperiod".
Ska läsarna än en gång tro på experterna framför sina egna observationer?
Sett från marken är himlen i ständig förändring.
Molnbilderna i alla väderappar ändras också avsevärt inom några timmar.
- Det passar inte ihop.
Det verkar som om alla ansträngningar görs för att förhindra att detta uppenbara bedrägeri avslöjas.
Vem har egentligen intresse av detta och varför?
Kritiker har under en längre tid ifrågasatt NASA:s trovärdighet och pekat på otaliga inkonsekvenser.
Nedan kan du se några exempel på videoredigering av officiellt NASA-material.
Titta noga.
Nå? Upptäckt vad? Här igen.
Har du fortfarande inte sett något? Låt oss gå in i detalj, zooma in och sakta ner bilden.
Mikrofonkabeln börjar röra sig okontrollerat.
Astronauten försöker slå bort den och skapar ett underbart glitch.
Tydligen kan 3D-mjukvaran inte längre avgöra om kabeln ska visas ovanför eller under handen när handen rörs
snabbt, och därför smälter den praktiskt taget samman med handen eller passerar genom den.
Vi kan alltså konstatera att kabeln är ett genererat 3D-objekt, eftersom det inte finns
något annat sätt att förklara den här scenen.
Bildberäkningsprogrammet får inte till den så kallade kollisionsavkänningen på rätt sätt.
Med andra ord kan den inte spåra exakt vilket bildelement som ska kollidera med vilket och därmed orsaka repulsion.
På så sätt blir handen ett passerande, icke-kolliderande objekt.
Jag hoppas att det var någorlunda begripligt nu.
Fantommikrofonen lite längre bak i filmen är också trevlig att titta på.
Nu är den här.
Nu är den borta. Tillbaka igen.
Borta igen. Och tillbaka igen.
Ja, bildberäkningen gick riktigt fel.
Mikrofonen kommer helt klart från en 3D-mjukvara och var helt felberäknad i scenen.
Det kan inte vara ett kamerafel, eftersom kameror helt enkelt registrerar det som finns framför linsen.
Och det kan inte heller vara överföringen som är orsaken, eftersom den inte bara skulle kunna skära av mikrofonhuvudet
eller kabeln, utan påverka hela bilden eller stora delar av den.
För det första den här mikrofonen: först krånglar den, sedan försvinner ljusreflexerna som
fanns där tidigare - direkt från en bild till nästa.
För det andra demonstrerar astronauten och skådespelaren Don Pettit hur man dricker kaffe i rymden.
Ser ganska bra ut så här långt, bortsett från bildkvaliteten.
Slutet av klippet är avgörande, för - oops - här separeras kaffet plötsligt från behållaren
och poppar ut ur den utan att förlora sin form.
Färglagret är tydligt separerat från formlagret, vilket bara är möjligt om objektet kommer
från en 3D-mjukvara och live-renderingen gick fel.
En felfri felberäkning och därmed nästa bevis på att NASA skapar sina bilder med virtual reality.
Detta är också fallet här i det tredje exemplet:
En plyschfigur dyker upp från ingenstans och kan till och med interageras med live.
Först trodde jag att föremålet kunde ha varit gömt bakom en så kallad mask, men man kan se
skådespelerskans hand lysa igenom den i några bildrutor.
Objektet har alltså blandats och inte gjorts synligt från en mask, vilket skulle eliminera den andra möjligheten.
Den här är också lysande: ingen glitch, men ett trevligt redigeringsfel.
Har du sett den? Återigen med 15 % hastighet:
Den försvinner i tomma intet som ett spöke, inklusive ett miljöfel på vänster sida, där några föremål glider uppåt.
Här har en så kallad mjuk bländare installerats, vilket gör att övergången mellan två scener blir mjuk.
Det är bara dumt när sådana övertoningar dyker upp i förment oredigerade videor, där de helt enkelt inte borde finnas.
Ännu ett fint och, ja, pinsamt exempel på uttoning.
Vi ser trollkarlar ombord på ISS som helt enkelt dyker upp från ingenstans med en insättningssekvens.
David Copperfield skulle vara grön av avund.
Här är ett lagerfel: Du kan se en skugga på den vita rektangeln i bakgrunden.
Och titta nu noga på vad som händer med huvudet på den bakre utövaren.
Datorn beräknar en del av den nämnda skuggan en nivå framför astroskådespelaren, varför hans huvud
inledningsvis delvis täcks av den, som av en överliggare.
Men sedan rör sig huvudet genom skuggplanet, vilket skapar ett logiskt problem för programvaran.
Det skalliga huvudet ansluter först till skuggan och smälter sedan igenom den.
Rensa fel i CGI-beräkningen.
I nästa bild går den s.k. spårningen, dvs. objektspårningen, helt fel:
Högerhandens fingrar är på mikrofonen.
Nu dras denna hand bort och utan en korrigeringsrörelse, men med ett otäckt grafiskt fel,
är vänsterhandens fingrar nu på mikrofonen.
Men det blir riktigt roligt när du återlämnar din hand.
Fingrarna glider bokstavligen under vänster hand utan något motstånd, vilket helt enkelt inte fungerar fysiskt.
Datorns ansträngningar för att producera en ren bild är tydligt igenkännliga.
Man kan tydligt se de skurna kanterna runt fingrarna som mörka konturer och till och med eroderade fingertoppar.
Nej, kära NASA-fans, det här är INTE överföringsfel.
Förmodligen sett oavsiktligt: Fråga er själva varför det behövs en green screen bakom ISS om alla rymdbilder ska vara äkta.
Vi är därför på väg mot en tid då tydliga bevis på förfalskning på grund av försumliga eller
oavsiktliga green screen-fel inte längre kommer att förekomma.
Det här är uppenbarligen kraftigt redigerat filmmaterial som presenteras för allmänheten som autentiskt och äkta.
Detta ger upphov till följande frågor, till exempel:
Varför försvinner astronauter plötsligt i tomma intet i officiella NASA-videor?
Varför var sex av sju besättningsmedlemmar på Challenger fortfarande vid liv 2017, enligt bild- och videoanalyser?
Enligt uppgift dog samtliga i explosionen 1986.
Varför är de flesta astronauter frimurare?
Vart går egentligen alla pengar om Artemis-programmet är en bluff?
Detta har hittills kostat cirka 93 miljarder dollar och finansieras huvudsakligen med skattebetalarnas pengar.
Ifrågasätt luddiga svar som presenteras under täckmantel av "faktagranskningar" och
"expertutlåtanden" och bilda dig en egen uppfattning.
Om det här programmet har gett dig en tankeställare, behåll den inte för dig själv.
Hjälp till att sprida dessa fakta och uppmuntra andra att fundera över NASA:s inkonsekvenser.