Německá spolková vláda pod vedením kancléře Friedricha Merze si stanovila za cíl prosadit rozsáhlé
reformy v oblasti zdravotnictví, důchodů a daní.
Podíváme-li se na plánované kroky v rámci nadcházející reformy zdravotnictví, připomínají spíše seznam škrtů a úspor.
Příspěvky se neustále zvyšují, zatímco dávky se stále více omezují.
Například náklady na homeopatii již nebudou hrazeny, za manžele, kteří byli dosud pojištěni
bez příspěvků, je třeba platit příplatek atd.
Nejedná se však o skutečnou reformu s zásadními změnami, která by zajistila budoucnost našeho zdravotního systému.
I v oblasti důchodů lze očekávat podobně drastická opatření, především výrazné zvýšení věku odchodu do důchodu.
Pro osoby vykonávající fyzicky náročnou práci, jako jsou například řemeslníci, kteří nemohou pracovat až do 70 let, protože jim
to zdraví již nedovolí, to představuje faktické snížení důchodu.
Již nyní se stále více lidí, kteří celý život tvrdě pracovali a platili příspěvky, potýká s chudobou ve stáří.
Proč ale všude chybí peníze?
Jaké by měly být reformy, které by naši zemi skutečně připravily na budoucnost a nevyvolaly by za pár let další škrty?
Důvodů, proč chybí peníze, je samozřejmě mnoho.
Za zmínku zde stojí obrovské investice do zbrojení, nesmírné částky, které byly vynaloženy během koronakrize, náklady spojené
s masivní migrací do Německa, energetická transformace, která způsobuje raketový nárůst našich nákladů na energii a inovace,
financování nadnárodních organizací, jako je OSN, EU, WHO, Gavi atd. , do nichž Německo vždy přispívá značnou částkou.
To vše stojí daňové poplatníky mnoho miliard.
Kromě toho však existuje problém, jehož dosah převyšuje všechny výše zmíněné výzvy, resp. je i jejich jednou z příčin:
Toto je náš současný systém školného, který by bylo třeba v první řadě naléhavě reformovat.
Německo sice dosáhlo rekordních daňových příjmů ve výši přibližně 1 bilionu €, přesto se, stejně
jako drtivá většina ostatních států, topí v dluzích.
Státní dluh Německa činil na konci roku 2025 přibližně 2,7 bilionů €.
Každý den se vytváří nový dluh ve výši přibližně 598 milionů eur.
Už jen úroky ze státního dluhu představují v současné době třetí největší položku rozpočtu. Ročně činí 50 mld. €.
To znamená, že z každého eura, které si německý stát půjčí, se 23 centů vrací přímo věřitelům, aniž by z
této částky byla financována jakákoli veřejná služba.
Proč si ale vlastně stát musí půjčovat peníze a splácet je s úroky?
Proč si to nevytiskne sám?
Proč se dostáváme do závislosti na bankách a velkých správcích aktiv, jako je BlackRock?
Proč žádná ze stran zastoupených v Bundestagu nepožaduje reformu tohoto systému?
Henry Ford už před více než 100 lety řekl:
„Kdyby lidé rozuměli peněžnímu systému, zítra ráno by vypukla revoluce.“
Co tím ale Ford myslí?
Jaké temné tajemství se skrývá za měnovým systémem, o kterém se v médiích a v politice prakticky nikdy nemluví?
Film, který to vysvětluje s úžasnou srozumitelností a jednoduchostí, je příběh o
zlatníkovi Fabianovi, který dnes znovu vysíláme.
Právě v dnešní době je toto téma velmi aktuální a poukazuje na hlubší příčiny současných finančních krizí i válek, které se
v současné době opět vedou nebo se s velkým úsilím připravují.