Kantsler Friedrich Merzi juhitud Saksamaa liitvalitsus on seadnud eesmärgiks käivitada ulatuslikud
reformid tervishoiu, pensionide ja maksude valdkonnas.
Kui vaadata eelseisva tervishoiureformi raames kavandatud meetmeid, meenutavad need pigem kärbete ja kokkuhoiu nimekirja.
Sissemaksed suurenevad üha enam, samas kui hüvitisi kärbitakse üha enam.
Näiteks ei hüvitata enam homöopaatia kulusid, seni kindlustusmaksuvabalt
kaaskindlustatud abikaasade eest tuleb maksta lisatasu jne.
Siiski ei ole tegemist tõelise reformiga, mis tooks kaasa põhjalikke muudatusi ja
muudaks meie tervishoiusüsteemi tulevikukindlaks.
Ka pensionide valdkonnas on oodata sarnaseid radikaalseid meetmeid, eelkõige
pensionilejäämise vanuse märkimisväärset tõstmist.
See tähendab tegelikult pensionikärbet füüsilist tööd tegevatele inimestele, näiteks käsitöölistele, kes ei saa töötada
kuni 70. eluaastani, kuna nende keha seda enam ei kannata.
Juba praegu võitlevad vanadusvaesusega üha rohkem inimesi, kes on kogu elu kõvasti töötanud ja sotsiaalmakse tasunud.
Aga miks on kõikjal raha puudu?
Millised oleksid need reformid, mis muudaksid meie riigi tõeliselt tulevikukindlaks ega tooks
kaasa järgmisi kärpeid juba paari aasta pärast?
Põhjuseid, miks raha puudub, on muidugi palju.
Siinkohal tuleks mainida tohutuid investeeringuid relvastusse, koroonakriisi ajal kulutatud hiigelsummasid, Saksamaale suunduva
massilise rände kaasa toodud kulusid, energiamuutust, mis põhjustab meie energia- ja innovatsioonikulude plahvatuslikku
kasvu, ning riikideüleste organisatsioonide nagu ÜRO, EL, WHO, Gavi jne. , millesse Saksamaa panustab alati märkimisväärselt.
Kõik see läheb maksumaksjale maksma mitu miljardit.
Lisaks on aga veel üks probleem, mille ulatus ületab kõiki eespool nimetatud väljakutseid või on nende tekkimise üks põhjustaja:
See on meie praegune õppemaksusüsteem, mida tuleks esmajärjekorras kiiresti reformida.
Kuigi Saksamaa maksutulu on rekordiline – ligikaudu 1 triljon eurot –, vajub riik
siiski, nagu ka enamik teisi riike, võlgadesse.
Saksamaa riigivõlg oli 2025. aasta lõpus umbes 2,7 triljonit eurot.
Iga päev tekib umbes 598 miljonit eurot uusi võlgu.
Ainuüksi riigivõla intressid moodustavad praeguseks eelarves kolmanda suurima
kuluartikli. Need ulatuvad aastas 50 miljardi euroni.
See tähendab, et igast eurost, mida Saksa riik laenab, läheb 23 senti otse võlausaldajatele tagasi,
ilma et sellega rahastataks ühtegi avalikku teenust.
Aga miks peab riik üldse raha laenama ja seda intressidega tagasi maksma?
Miks ta seda ise välja ei prindi?
Miks seame end sõltuvusse pankadest ja suurtest varahaldajatest, nagu BlackRock?
Miks ei nõua ükski Bundestagi esindatud erakond selle süsteemi reformimist?
Henry Ford ütles juba üle 100 aasta tagasi:
„Kui inimesed mõistaksid rahasüsteemi, oleks meil juba homme hommikuks käimas revolutsioon.“
Aga mida Ford selle ütlusega silmas peab?
Mis on rahasüsteemi taga peituv tume saladus, millest meedias ja poliitikas peaaegu kunagi ei räägita?
Film, mis selgitab seda imelise selguse ja lihtsusega, on lugu kullassepp Fabianist, mida me täna uuesti eetrisse toome.
See on just praegusel ajal äärmiselt aktuaalne ja näitab praeguste finantskriiside ning ka sõdade, mida hetkel uuesti peetakse
või milleks tehakse suuri ettevalmistusi, sügavamaid põhjuseid.