Liittokansleri Friedrich Merzin johtama Saksan liittohallitus on asettanut tavoitteekseen käynnistää laajoja uudistuksia
terveydenhuollon, eläkejärjestelmän ja verotuksen aloilla.
Kun tarkastellaan tulevan terveydenhuollon uudistuksen suunniteltuja hankkeita, ne
muistuttavat pikemminkin leikkaus- ja supistusluetteloa.
Maksut nousevat jatkuvasti, ja etuuksia leikataan yhä enemmän.
Esimerkiksi homeopatian kustannuksia ei enää korvata, ja aiemmin vakuutusmaksuvapaasti mukana
olleista puolisoista on maksettava lisämaksu jne.
Tämä ei kuitenkaan ole todellinen uudistus, joka sisältäisi perustavanlaatuisia muutoksia ja
tekisi terveydenhuoltojärjestelmästämme tulevaisuuden vaatimukset täyttävän.
Myös eläkejärjestelmässä on odotettavissa vastaavanlaisia radikaaleja toimenpiteitä, ennen
kaikkea eläkeikää koskevaa merkittävää korotusta.
Tämä merkitsee käytännössä eläkkeen leikkausta fyysisesti raskaassa työssä oleville ihmisille, kuten
käsityöläisille, jotka eivät voi työskennellä 70-vuotiaiksi asti, koska keho ei enää kestä sitä.
Jo nyt yhä useammat ihmiset, jotka ovat tehneet koko elämänsä ajan kovaa työtä ja maksaneet
sosiaaliturvamaksuja, kamppailevat vanhuusköyhyyden kanssa.
Mistä se sitten johtuu, että rahaa puuttuu kaikkialla?
Millaisia uudistuksia tarvitaan, jotta maamme olisi todella valmis tulevaisuuteen eikä joutuisi
muutaman vuoden kuluttua tekemään uusia leikkauksia?
Syitä rahan puutteeseen on tietysti monia.
Tässä yhteydessä voidaan mainita valtavat investoinnit aseistukseen, koronakriisin aikana käytetyt valtavat summat,
Saksaan suuntautuvan massiivisen muuttoliikkeen aiheuttamat kustannukset, energiakäänne, joka saa energia- ja
innovaatiokustannuksemme räjähtämään, sekä ylikansallisten järjestöjen, kuten YK:n, EU:n, WHO:n,
Gavi-allianssin jne. , joihin Saksa maksaa aina reilusti.
Kaikki tämä maksaa veronmaksajille useita miljardeja.
Tämän lisäksi on kuitenkin olemassa ongelma, jonka laajuus ylittää kaikki edellä mainitut
haasteet ja joka myös osaltaan aiheuttaa niitä:
Tämä on nykyinen lukukausimaksujärjestelmämme, jota olisi ensisijaisesti uudistettava kiireellisesti.
Vaikka Saksan verotulot ovat ennätykselliset, noin 1 biljoonaa euroa, se on kuitenkin, aivan
kuten useimmat muutkin valtiot, vajoamassa velkoihin.
Saksan valtionvelka oli vuoden 2025 lopussa noin 2,7 biljoonaa euroa.
Päivittäin syntyy uusia velkoja noin 598 miljoonaa euroa.
Pelkästään valtionvelan korot muodostavat nykyään budjetin kolmanneksi suurimman erän.
Niiden vuotuinen määrä on 50 miljardia euroa.
Tämä tarkoittaa, että jokaisesta eurosta, jonka Saksan valtio lainaa, 23 senttiä menee suoraan takaisin velkojille
ilman, että sillä rahoitettaisiin mitään julkista palvelua.
Mutta miksi valtion on oikeastaan otettava lainaa ja maksettava se takaisin korkoineen?
Miksi hän ei tulosta sitä itse?
Miksi asetamme itsemme riippuvaisiksi pankeista ja suurista varainhoitajista, kuten BlackRockista?
Miksi yksikään liittopäivillä edustettu puolue ei vaadi tämän järjestelmän uudistamista?
Henry Ford sanoi jo yli 100 vuotta sitten:
”Jos ihmiset ymmärtäisivät rahajärjestelmää, meillä olisi vallankumous jo huomenna aamulla.”
Mutta mitä Ford tarkoittaa tällä lauseella?
Mikä on rahajärjestelmän takana piilevä pimeä salaisuus, josta ei juurikaan keskustella tiedotusvälineissä eikä politiikassa?
Elokuva, joka selittää tämän ihanan selkeästi ja yksinkertaisesti, on tarina kultaseppä
Fabianista, jonka esitämme tänään uudelleen.
Se on juuri nyt erittäin ajankohtainen ja paljastaa nykyisten talouskriisien sekä niiden sotien syvemmät syyt, joita parhaillaan
käydään uudelleen tai joita valmistellaan suurella vaivalla.