A Friedrich Merz kancellár vezette német szövetségi kormány célul tűzte ki maga elé, hogy jelentős reformokat indítson
el az egészségügy, a nyugdíjrendszer és az adózás területén.
Ha megnézzük a közelgő egészségügyi reform keretében tervezett intézkedéseket, azok inkább egy
megszüntetési és lefaragási listára emlékeztetnek.
A járulékok egyre jobban emelkednek, a juttatásokat pedig egyre jobban csökkentik.
Így például a homeopátia költségeit már nem térítik meg, az eddig járulékmentesen biztosított
házastársak után pedig pótdíjat kell fizetni stb.
Ez azonban nem egy olyan valódi reform, amely alapvető változásokkal járna, és amelynek köszönhetően
egészségügyi rendszerünk alkalmas lenne a jövő kihívásainak.
A nyugdíjak terén is hasonlóan drasztikus intézkedésekre lehet számítani, elsősorban a nyugdíjkorhatár jelentős emelésére.
Ez a fizikai munkát végző emberek – például a kézművesek – számára, akik nem tudnak 70 éves korukig dolgozni, mert a
testük már nem bírja, tényleges nyugdíjcsökkentést jelent.
Már most is egyre több olyan ember küzd az időskori szegénységgel, akik egész életükben keményen dolgoztak és járulékot fizettek.
De mi az oka annak, hogy mindenhol hiányzik a pénz?
Milyen reformok lennének azok, amelyek valóban jövőbiztosá tennék országunkat, és nem vonnának
maguk után újabb megszorításokat pár év múlva?
Természetesen számos oka lehet annak, hogy miért nincs pénz.
Itt megemlíthetjük a fegyverkezésbe történő hatalmas beruházásokat, a koronavírus-válság idején elköltött óriási
összegeket, a Németországba irányuló tömeges migrációval járó költségeket, az energetikai átállást, amely miatt az energia- és
innovációs költségeink az egekbe szöknek, valamint a szupranacionális szervezetek – mint az ENSZ, az EU, a WHO, a
Gavi stb. , amelyekbe Németország mindig bőkezűen fizet be.
Mindez több milliárdba kerül az adófizetőknek.
Ezen felül azonban van egy olyan probléma, amelynek hatása minden korábban említett
kihívást meghalad, illetve ezeket is részben okozza:
Ez a jelenlegi tandíjrendszerünk, amelyet mindenekelőtt sürgősen meg kellene reformálni.
Németország ugyan rekordmagasságú, mintegy 1 billió eurós adóbevétellel rendelkezik, mégis – akárcsak a
legtöbb más ország – egyre mélyebbre süllyed az adósságokba.
Németország államadóssága 2025 végén körülbelül 2,7 billió eurót tett ki.
Naponta körülbelül 598 millió euró új adósság keletkezik.
Mára már önmagában az államadósság kamatai jelentik a harmadik legnagyobb költségvetési
tételt. Éves szinten 50 milliárd eurót tesznek ki.
Ez azt jelenti, hogy minden egyes euróból, amelyet a német állam kölcsönvesz, 23 cent közvetlenül a hitelezőknek kerül vissza,
anélkül, hogy abból bármilyen közszolgáltatást finanszíroznának.
De miért is kell az államnak tulajdonképpen pénzt kölcsönkérnie, és azt kamattal visszafizetnie?
Miért nem nyomtatja ki ő maga?
Miért tesszük ki magunkat a bankoktól és a nagy vagyonkezelőktől, mint például a BlackRock, való függőségnek?
Miért nem követeli egyik, a Bundestagban képviselt párt sem ennek a rendszernek a reformját?
Henry Ford már több mint 100 évvel ezelőtt azt mondta:
„Ha az emberek megértenék a pénzrendszert, holnap reggelre forradalom törne ki.”
De mit is ért a Ford ezen a kijelentéssel?
Mi az a sötét titok, amely a pénzrendszer mögött rejlik, és amelyről a médiában és a politikában szinte soha nem esik szó?
Egy film, amely ezt csodálatos világossággal és egyszerűséggel magyarázza el, az aranyműves
Fabian története, amelyet ma ismét sugárzunk.
Éppen most, a jelenlegi helyzetben rendkívül aktuális, és feltárja a jelenlegi pénzügyi válságok, valamint
azoknak a háborúknak a mélyebb okait is, amelyeket jelenleg ismét vívnak, vagy nagy erőfeszítésekkel készítenek elő.