Den tyske regjeringen under kansler Friedrich Merz har satt seg som mål å iverksette
omfattende reformer innen helse, pensjon og skatt.
Ser man på de planlagte tiltakene i den kommende helsereformen, minner disse snarere om en liste over strykninger og kutt.
Bidragene stiger stadig mer, mens ytelsene blir stadig mer redusert.
For eksempel dekkes ikke lenger utgifter til homøopati, og det må betales et tilleggsbeløp for ektefeller
som hittil har vært medforsikret uten egenandel, osv.
Dette er imidlertid ikke en reell reform med grunnleggende endringer som gjør helsevesenet vårt rustet for fremtiden.
Også når det gjelder pensjon, kan man forvente tilsvarende drastiske tiltak, først og
fremst en betydelig heving av pensjonsalderen.
For personer med fysisk krevende yrker, som for eksempel håndverkere, som ikke kan jobbe til de er 70 fordi kroppen ikke
lenger orker det, utgjør dette i praksis en pensjonsreduksjon.
Allerede nå sliter stadig flere mennesker, som har jobbet hardt hele livet og betalt inn bidrag, med fattigdom i alderdommen.
Men hvorfor er det så mangel på penger overalt?
Hva slags reformer ville virkelig gjøre landet vårt rustet for fremtiden, uten at de fører til nye kutt om noen år?
Det finnes selvfølgelig mange årsaker til at man mangler penger.
Her kan nevnes de enorme investeringene i opprustning, de enorme summene som ble brukt under koronakrisen, kostnadene som den
massive innvandringen til Tyskland medfører, energiomstillingen som får våre energi- og innovasjonskostnader til å skyte i været,
finansieringen av overnasjonale organisasjoner som FN, EU, WHO, Gavi osv. , hvor Tyskland alltid bidrar med betydelige beløp.
Alt dette koster skattebetalerne mange milliarder.
I tillegg finnes det imidlertid et problem som i sin rekkevidde overgår alle de tidligere nevnte
utfordringene, og som også er med på å forårsake disse:
Dette er vårt nåværende skolepengesystem, som først og fremst må reformeres snarest mulig.
Tyskland har riktignok rekordhøye skatteinntekter på ca. 1 billion euro, men likevel synker landet,
akkurat som de aller fleste andre stater, ned i gjeld.
Tysklands statsgjeld utgjorde rundt 2,7 billioner euro ved utgangen av 2025.
Hver dag pådras det ca. 598 millioner euro i ny gjeld.
Rentene på statsgjelden utgjør nå den tredje største posten i statsbudsjettet. De beløper seg til 50 milliarder euro årlig.
Det betyr at av hver euro den tyske staten låner, går 23 cent direkte tilbake til kreditorene, uten at
dette brukes til å finansiere offentlige tjenester.
Men hvorfor må staten egentlig låne penger og betale dem tilbake med renter?
Hvorfor skriver han det ikke ut selv?
Hvorfor gjør vi oss avhengige av banker og store kapitalforvaltere, som BlackRock?
Hvorfor er det ingen av partiene i Forbundsdagen som krever en reform av dette systemet?
Henry Ford sa allerede for over 100 år siden:
«Hvis folk forsto pengesystemet, ville vi hatt en revolusjon før i morgen tidlig.»
Men hva mener Ford egentlig med dette utsagnet?
Hva er den mørke hemmeligheten bak pengesystemet, som så godt som aldri blir diskutert i media og i politikken?
En film som forklarer dette med fantastisk klarhet og enkelhet, er historien om gullsmeden Fabian, som vi viser på nytt i dag.
Den er svært aktuell akkurat nå og belyser den underliggende årsaken til de nåværende økonomiske krisene og også til krigene
som for tiden igjen utkjempes eller forberedes med stor innsats.