Den tyska regeringen under ledning av förbundskansler Friedrich Merz har satt som mål att genomföra omfattande
reformer inom hälso- och sjukvård, pensioner och skatter.
Om man tittar på de planerade åtgärderna i den kommande hälso- och sjukvårdsreformen påminner de
snarare om en lista över nedskärningar och strykningar.
Avgifterna stiger alltmer, och förmånerna skärs ned alltmer.
Till exempel ersätts inte längre kostnader för homeopati, och för makar som hittills varit medförsäkrade
utan egenavgift måste man betala en tilläggsavgift osv.
Detta är dock ingen verklig reform med genomgripande förändringar som gör vårt hälso- och sjukvårdssystem rustat för framtiden.
Även när det gäller pensionerna kan man förvänta sig liknande drastiska åtgärder, framför
allt en betydande höjning av pensionsåldern.
Detta innebär i praktiken en pensionsminskning för personer med fysiskt krävande yrken, till exempel hantverkare, som inte
kan arbeta till 70 års ålder eftersom kroppen inte längre orkar.
Redan nu kämpar allt fler människor, som har arbetat hårt hela livet och betalat in avgifter, med fattigdom på ålderdomen.
Men varför är det brist på pengar överallt?
Vilka reformer skulle verkligen göra vårt land rustat för framtiden och inte leda till nya nedskärningar om några år?
Det finns naturligtvis många orsaker till att pengarna saknas.
Här kan man nämna de enorma investeringarna i upprustning, de astronomiska summor som spenderades under coronakrisen, de
kostnader som den massiva invandringen till Tyskland medför, energiomställningen som får våra energi- och innovationskostnader
att skjuta i höjden, finansieringen av överstatliga organisationer som FN, EU, WHO, Gavi osv. ,
där Tyskland alltid bidrar med betydande belopp.
Allt detta kostar skattebetalarna många miljarder.
Utöver detta finns det dock ett problem vars omfattning överstiger alla tidigare nämnda
utmaningar och som dessutom är en medorsak till dessa:
Detta är vårt nuvarande skolavgiftssystem, som framför allt borde reformeras snarast möjligt.
Tyskland har visserligen rekordhöga skatteintäkter på cirka 1 biljon euro, men trots det sjunker landet, precis
som de allra flesta andra stater, allt djupare i skuld.
Tysklands statsskuld uppgick i slutet av 2025 till cirka 2,7 biljoner euro.
Varje dag tillkommer cirka 598 miljoner euro i ny skuld.
Enbart räntorna på statsskulden utgör numera den tredje största budgetposten. De uppgår till 50 miljarder euro per år.
Det innebär att av varje euro som den tyska staten lånar går 23 cent direkt tillbaka till fordringsägarna, utan att
detta används för att finansiera någon offentlig tjänst.
Men varför måste staten egentligen låna pengar och betala tillbaka dem med ränta?
Varför skriver han inte ut det själv?
Varför gör vi oss beroende av banker och stora kapitalförvaltare, som BlackRock?
Varför kräver inget av de partier som är representerade i Bundestag en reform av detta system?
Henry Ford sa redan för över 100 år sedan:
”Om människor förstod det monetära systemet skulle vi ha en revolution redan i morgon bitti.”
Men vad menar Ford egentligen med det här uttalandet?
Vad är den mörka hemligheten bakom pengasystemet, som så gott som aldrig diskuteras i media eller inom politiken?
En film som förklarar detta med underbar tydlighet och enkelhet är berättelsen om guldsmeden Fabian, som vi sänder igen idag.
Den är särskilt aktuell just nu och belyser den djupare orsaken till de nuvarande finanskriserna och även till de krig som för
närvarande återigen utkämpas eller förbereds med stor insats.