Hecht professzor – aki sajnos már elhunyt – már 15 évvel ezelőtt is azt mondta:
Az ionizáló és a nem ionizáló sugárzás közötti megkülönböztetés már nem indokolt.
A károk ugyanis megegyeznek. Ez csupán idő kérdése.
Most szeretném bemutatni a következő előadót, Dr. med. dent. Claus Scheingraber fogorvost, aki fogorvos és elektrobiológus.
Claus Scheingraber pedig Münchenben ásványtant és fogorvostudományt tanult.
Tanulmányait ápolóként végzett munkával finanszírozta.
1977 óta fogorvos, és 1981-től 2018-ig saját rendelőjében dolgozott.
Középpontjában mindig a holisztikus és biológiai fogászat állt, valamint a fogászati kezelések során a mérgező anyagok – például
az amalgám és hasonló anyagok – elkerülése és kiküszöbölése.
Emellett társadalmi szinten is aktívan részt vett a Müncheni agglomerációban található
különböző ápolási és lakóotthonok fogászati ellátásában.
Emellett építési biológusként is nevet szerzett magának.
1990-ben saját építészeti és elektrobiológiai tanácsadó céget alapított, amelynek fő
tevékenységi területe a fizikai környezeti terhelések.
Itt végzett vizsgálatokat lakó- és munkahelyeken.
Ő az 1986-ban megalakult Elektrobiológiai Munkacsoport (Arbeitskreis Elektrobiologie e. V.) alapító tagja.
1991 óta pedig ő ennek a fontos egyesületnek – röviden AEB – az elnöke.
Számos saját cikkét publikálta szakfolyóiratokban az elektrobiológia és az építési biológia témakörében.
Hazai és külföldi egyetemeken, szakfőiskolákon, felnőttképző központokban és egyéb felnőttképzési intézményekben tartott
előadásokat és beszédeket az elektrobiológia és a környezeti orvostudomány témakörében, valamint
magánjellegű kutatásokat is végzett az elektromágneses mezők emberre és környezetre gyakorolt hatásáról.
2011-től 2025-ig a DGUHT (Német Környezet- és Humántoxikológiai Társaság) tagja volt, és a
„Fizikai környezeti terhelések” munkacsoport vezetője.
2016 óta az EuroPAM tagja.
2002-ben pedig kezdeményezője volt a freiburgi felhívásnak és további felhívásoknak a mobiltelefon-használattal
és az elektromágneses mezőkkel kapcsolatban.
2014-ben elnyerte az EVA-díjat, az Elektrosmog-megelőzési Díjat, amely a fizikai környezetszennyezés elleni küzdelmet ismeri el.
2020 óta pedig könyvprojektjén dolgozik: „Elektrobiológia”, … vajon mikor lesz kész?
Valószínűleg később elmeséled majd.
Célja mindig az, hogy az elektromágneses túlérzékenységet környezeti terhelésként ismerjék el.
Azt szorgalmazza, hogy a határértékeket és a megelőző egészségvédelem érdekében
bevezetett óvintézkedési értékeket csökkentsék.
És azt is támogatja, hogy az oktatási intézményekben olyan szakirányokat vezessenek be, mint például a
környezeti orvostudomány fizikai terhelései… ilyesmit.
És örömünkre sikerült megnyernünk őt a mai rendezvényre.
Mi ketten a 2020-as és 2021-es koronavírus-járvány idején ismerkedtünk meg egymással.
És örülök, kedves Claus, hogy részt veszel a mai sajtószimpóziumon, és megosztod velünk szakértelmedet.
És most csak annyit tehetek, hogy felkeltsem a közönség érdeklődését a mobilhálózatokról és az 5G által
okozott megnövekedett egészségügyi kockázatokról szóló előadásod iránt. A szó a tiéd, kedves Claus.
Kedves Ronny, köszönöm a bevezetőt.
Tisztelt Hölgyeim és Uraim! Mai előadásomban szeretném Önöket tájékoztatni a mobilhálózatokkal kapcsolatos fiziológiai és
egészségügyi problémákról, különös tekintettel az 5G témájára.
Bergholz professzor úr már találóan kifejtette. Miért van szükségünk az 5G-re?
Végül is ez a késleltetési idő, azaz a jelek átvitele az érzékelőtől a végrehajtó szervig.
Ma ez még a milliszekundumok tartományában van.
A milliszekundumok tartománya túl lassú ahhoz, hogy végső soron zökkenőmentesen megvalósítható legyen
az autonóm vezetés és az eszközök autonóm vezérlése.
Ezért van szükségünk az 5G-re, és még az 5G sem elég.
A 6G fejlesztése már folyamatban van, és a 30-as évek után váltja majd fel az 5G-hálózatot.
Ha a mobilhálózatokkal foglalkozunk, akkor elsőként a mobilhálózatokhoz kapcsolódó térerősségekkel,
illetve energiasűrűségekkel is foglalkoznunk kell.
A jelenlegi határérték – amely a szövetségi kormány 26. számú sugárzásvédelmi rendelete alapján került megállapításra – 61 V/m.
Vagy ahogy Buchner úr már találóan kifejtette, alig 10 wattunk van négyzetméterenként.
Az adatok itt milliwattban vannak megadva, mivel ezek a biológiai mértékegységek.
Mivel Bergholz professzor helyesen rámutatott arra, hogy a gigahertzes tartományban a magas frekvenciájú hullámok
csillapítása lényegesen nagyobb, mint a megahertzes tartományban, ezért vagy több
adóállomásra, vagy nagyobb hatótávolságra van szükségünk.
Az ICNIRP részéről fontolgatják, hogy a térerősséget növeljék-e, és ezzel együtt a határértéket is 120 V/m-re emeljék-e.
Kérem, vegye figyelembe a többi sort is. Vagyis a négyzetméterenkénti 10 wattból a testre vetítve ez
négyzetméterenkénti 40 wattra való emelkedést jelent.
Felelőtlen az emberi biológia és az emberi egészség szempontjából.
Nos, hogy áll a helyzet? Hány adóállomásra van szükségünk a Német Szövetségi Köztársaságban, ha az egész
ország területén 5G-vel akarjuk ellátni a lakosságot?
Itt érdemes Kínával összehasonlítani.
Shenzhen, egy 13 millió lakosú nagyvárosnak 35 000 adóállomásra van szüksége ahhoz, hogy a várost
megfelelően ellássa 5G-vel. Németországnak 84 millió lakosa van.
A 3G- és 4G-szolgáltatások biztosításához a meglévő hálózatokon 72 000 bázisállomásra volt szükség – 2019-es adatok szerint.
A 5G teljes kiépítéséhez több mint 300 000 adóállomásra lesz szükség – jelenleg 222 000 állomás működik.
Nos, hamarosan elérjük a 300 000-es küldési állást.
Egyébként a 6G esetében a berendezések számának további növekedésére lehet számítani.
Olyan messzire fog eljutni a dolog, hogy minden csatornafedél alatt, minden áramelosztó szekrényben, minden utcai
lámpán és minden közlekedési lámpán lesz egy adóberendezés.
Ez a kilátás 2030-ra és az azt követő évekre. Csak annyit mondhatok, hogy az én
szemszögemből nézve: egészségünkre, ami jön!
Igen, vannak-e alternatíváink a rádiós kommunikációra?
Azt kell mondanom, hogy igen és nem. Meg kell különböztetnünk a dolgokat.
Az ipar, a kereskedelem és az állam közötti együttműködés nem lehetséges.
Mivel az ipar és a kereskedelem területén – amint azt már említettük – rövidebb késleltetési időre van
szükség, amely a mikro- vagy talán később, a 6G esetében már a nanoszekundum-tartományban fog megvalósulni.
Ami itt nem szerepel a dián: ez nagyon fontos, és a hadsereg nagyon erőteljesen foglalkozik ezzel.
Mert ezt egy mondatban is össze lehet foglalni. Aki gyorsabban lő, az tovább él.
De természetesen szándékosan elhallgatják a lakosság elől, hogy a hadsereg e technológia egyik fő hajtóereje.
Igen, a lakosság számára a magánszférában teljesen lehetségesek az alternatívák.
Mindenekelőtt – ahogy az imént említettem – a beltéri magánkommunikációt 90%-kal lehetne csökkenteni, ha a Wi-Fi-t
LAN-hálózatokkal, azaz kábeles hálózatokkal váltanánk fel, a hagyományos mobiltelefonos vagy vezeték
nélküli telefonos kommunikációt pedig fénykommunikációval.
Mint köztudott, a fény nem hatol át a falakon.
Mindez technikailag már előkészítve van, kifejlesztve, és a piacon is elérhető.
Azt azonban tudatos döntés alapján nem vezetik be.
Igen, most megduplázom azt a képet, amelyet Bergholz professzor úr már korábban is megmutatott.
Véleményem szerint a jobb oldali dia nagyon fontos.
Mivel a mobilkommunikációs iparág azt akarja elhitetni velünk, hogy a kétszámjegyű gigahertz-tartományban
a mikrohullámok már nem hatolnak be a testbe.
Ehhez kérem, hogy most nézzenek a bal oldalon lévő fekete négyzetre.
Ha elolvasta az ott található szöveget, akkor észreveszi majd, hogy Alexander Pressmann professzor már a 70-es
években is kísérleteket végzett patkányokon annak megállapítására, hogy milyen adag szükséges az LD50 eléréséhez.
Az LD50 (letális dózis) a halálos dózist jelenti. Ez egy kísérleti mértékegység, amelyet a fizikában, a
kémiában és más tudományágakban egyaránt használnak.
Amikor a kísérleti állatok 50%-a elpusztult, a maximális toxicitás elérte a csúcspontját, és a kísérletet leállítják.
Nos, nézzük meg az értékeket. 40 MHz-en 20 W/m² volt szükséges ahhoz, hogy végül a kísérleti állatok fele
elpusztuljon. 40 GHz-en ez az érték már csak 40 mW/m² volt.
Nos, ha most összehasonlítja a jobb oldali ábrát a bal oldali táblázattal, akkor itt olyan
eltérés tárul fel, amelyet nem lehet összeegyeztetni.
Ezt szeretnénk egy kicsit részletesebben megvizsgálni.
Ahogyan Bergholz professzor úr is találóan kifejtette, ez az az energia, amelyet egy elektromágneses hullám hordoz.
Hogy az elektromágneses hullámok energiát hordoznak, azt minden háziasszony tudja – végső
soron a mikrohullámú sütőben történő főzés révén.
Nos, erre nem kell részletesebben kitérni. Melyik EM-hullám okoz a legnagyobb kárt?
Igen, mindenki ismeri a napégést. A napégést okozó hullámhossz-tartomány, vagyis az UVB-sugárzás, 315 µm
és 280 µm között mozog (mikrométeres tartományban).
Ha a frekvenciatartományt nézzük, akkor az 900 és 1000 terahertz (THz) között van.
A behatolási mélység már csak néhány mikrométer.
Ha összehasonlítjuk az 500 megahertz (MHz) és a 2,4 gigahertz (GHz) közötti behatolási
mélységet, az még mindig 1,5, illetve 0,5 centiméter.
Nos, az iparág állítása, miszerint a gigahertz-tartományba eső mikrohullámok nem jelentenek kockázatot számunkra,
teljes képtelenség és biológiai szempontból felelőtlen.
Igen, mit kell figyelembe vennünk, ha az elektromágneses hullámok veszélyességét vesszük alapul?
Először is: az adag döntő fontosságú tényező.
A dózis végső soron nem más, mint az intenzitás és az idő szorzata.
Hecht professzor – aki sajnos már elhunyt – már 15 évvel ezelőtt azt mondta:
Az ionizáló sugárzás és a nem ionizáló sugárzás közötti megkülönböztetés már nem indokolt.
A károk ugyanis megegyeznek. Ez csupán idő kérdése.
Ha nagy adagot szedek be, akkor elég rövid idő is elegendő ahhoz, hogy biológiai és egészségügyi károsodást okozzon.
Ha alacsony a dózisom, akkor hosszú ideig tart, ami akár évtizedekig is eltarthat.
Ahogy már említettem, vannak azonban más tényezők is, amelyeket manapság részben nem vesznek
figyelembe, és amelyeket sok tudós nem is kíván vizsgálni.
Az első három fogalom – frekvencia, hullámhossz és teljesítményáramlási sűrűség – valójában a dózissal jellemezhető.
De ugyanilyen fontos figyelembe venni a modulációtípust – impulzusos vagy nem impulzusos –, a frekvenciasávszélességet –
amint azt Bergholz professzor találóan kifejtette –, az impulzusfrekvenciát, a polarizációt, valamint azt, hogy a hullám
inkább függőleges vagy vízszintes – ez inkább alvás közben vagy állva érint minket,
nagyjából így –, valamint a jel emelkedési sebességét.
Milyen gyorsan, hány dB-t érnek el milliszekundumok alatt?
A tudomány még ma is magas frekvenciájú lyukakat hoz létre a membránokban – ez köztudott –, és állítólag ez nem lenne káros.
Nos, 1995-ben Silny professzor már előadásaiból kiindulva a következőket állította:
A testbe behatoló nagyfrekvenciás hullám csillapodik.
Ennek során a hullámhossz és a terjedési sebesség megváltozik.
Sajnos nem tudta számszerűsíteni, az AEB megpróbálta ezt megoldani.
Itt egy grafikont láthatnak. Magunkat használtuk fel kísérleti alanyként, és átvizsgáltuk a 400
MHz-től 2,2 GHz-ig terjedő frekvenciatartományt.
És eközben azt tapasztaltuk, hogy a 400 MHz és 900 MHz közötti tartományban a sugárzás 90%-a
elnyelődik, a 900 és 2 000 MHz közötti tartományban pedig…
Ez 99 %, a 2 000–3 000 MHz-es tartományban pedig akár 99,9 % is.
Ez azt jelenti, hogy minél magasabb, minél magasabb frekvenciájú lesz a hullám, annál intenzívebben hat a testünkre, és
így az a energia is, amely a testünkre és a sejtjeinkre hat.
És Buchner professzor találóan fogalmazott: „A pusztítás valódi elve a sejtmembrán destabilizálódása.”
Ha a sejtmembrán már nem képes fenntartani a belső és külső egyensúlyt, akkor megkezdődik a
sejtkárosodás. És ekkor alakul ki a betegség.
Igen, de Klitzing professzor (Dr. Klaus von Klitzing) is már 1999-ben végzett kísérleteket:
Végül is milyen hatással van a mobiltelefon-sugárzás az agyunkra? Itt két ábrát láthatnak.
A bal oldali ábra egy egészséges, fiatal, jól alvó embert ábrázol egy mobiltelefon-sugárzásmentes, mezőmentes helyiségben.
A jobb oldali ábra ugyanazt a kísérleti alanyt ábrázolja, akit mobilhálózati frekvenciával sugároztak, mindössze
három percig és csupán 1 μW/m²-es teljesítménysűrűséggel, vagyis nagyon alacsony teljesítménysűrűséggel.
A jobb oldali képen egy 10 hertz-es óriási jelet láthatnak.
Az EEG-ben a 10 hertz az a jel, amely a felébredő beteget jellemzi.
Ez a beteg másnap azt fogja mondani, hogy rosszul aludt.
Nos, a rossz alvás még nem okoz betegséget.
De ha hosszú évekig rosszul alszik, annak megvannak a maga következményei.
Ezt pedig éjszakai alvási profilok segítségével próbáltuk feltérképezni.
Az AEB évek óta számos embert vizsgál, hogy milyenek az alvási szokásaik.
Sajnos nincs időm, hogy részletesen elmagyarázzam Önnek az alvási profilt.
De csak ennyit szeretnék elmondani Önöknek: öt alvási szakasz létezik, az ébrenlét 1. szakaszától az 5. szakaszig.
Ebben az időszakban az alvási fázisaink végül is folyamatosan váltakoznak.
Az alvás közepes szakaszában a mélyalvási fázisok felületesebbé válnak.
Már csak közepes hosszúságú alvási fázisok jelentkeznek.
Az ébredés fázisában pedig tulajdonképpen már csak felületes alvási fázisok vannak. És leginkább REM-fázisok fordulnak elő.
Ez a kép egy egészséges, mezőmentesen alvó embert ábrázol.
És most megmutatom önöknek egy halálos beteg ember képét.
Azt hiszem, még Önnek is – aki nem szakember – nem kell elmagyaráznom, hogy ez az alvási profil
már semmi köze sincs a korábban bemutatotthoz.
Már semmi sem olyan, mint régen. Nincs többé mélyalvási fázis.
Már csak az ébrenlét és a mélyalvás közötti alvási fázisok vannak.
Ezt akár szabályozási merevségnek is nevezik. Ilyesmi a HRV-nél, azaz a szívfrekvencia-változékonyságnál is megfigyelhető.
Ez a kép életveszélyes. Nem szívesen mondom, de most először nyilvánosan is kimondom.
Ezek közül a betegek közül egy részük fél éven belül elhunyt.
Igen, az 5G-sugárzás hatása a vérre.
Időhiány miatt itt nem szeretnék részletesen kitérni az egyes tanulmányokra.
Csak azt szeretném megmutatni Önöknek, hogy elegendő számú tanulmány létezik.
Ezeket mind maguk is elolvashatják az interneten.
Szeretném megmutatni Önöknek, hogy milyen következményei vannak ennek.
Ez egy amerikai vizsgálat, méghozzá a rádiófrekvenciás mérőeszközök bevezetése előtti vizsgálatok
alapján, konkrétan az árammérő készülékek esetében.
Előtte vért vettek az emberektől, és megvizsgálták a vért, különösen a vörösvérsejteket.
Nevezetesen, hogy bekövetkezett-e morfológiai változás ezekben a vérsejtekben. A felső
sorban a beavatkozás előtti állapotot láthatják.
A sötétmezős mikroszkópban gyönyörű, kerek eritrocitákat, azaz vörösvérsejteket láthatnak.
Ezután beépítették a rádiófrekvenciás mérőműszereket, majd ismét vért vettek tőlük. Most nézzék meg az alsó sort.
Ez azt jelenti, hogy a duzzanat felszívódott, a sejtfal helyenként megrepedt, és a legjobbra
lévő képen pénztekercs-szerű képződmény látható.
Ez talán egy teljesen kóros eredmény.
A zsírpárnák kialakulása a szívrohamra való hajlamra is utal.
Igen, az 5G-sugárzás hatása a tanulmányokra.
A fóliáról nem szeretnék bővebben beszélni, mert az csak az időmet rabolná.
Mindenről maga is utánanézhet az interneten, és saját maga is megítélheti a dolgokat.
Egy fontos tanulmány, amelyet szeretnék részletesen bemutatni, a Salfordban készült, méghozzá 2003-ban.
Patkányokat vizsgált, és meg akarta állapítani, milyen következményekkel jár a sugárterhelés.
Három különböző dózisú sugárzással besugárzott patkányokat, majd megvizsgálta őket. De volt egy különlegesség a kísérletben.
Általában az ilyen tudományos kísérletek során a besugárzás befejezése után a patkányokat – vagy akár az egereket is –
elaltatják, majd az agyukat vagy szervrészeiket vizsgálják.
És persze nem találunk semmit. Miért?
Hiszen ez nem ionizáló sugárzás. Salfordnak jutott eszébe a döntő ötlet.
Azt mondta, hogy valójában meg kell várni az úgynevezett degenerációs időszakot.
Mert ha egy gyenge sugárzásnak bizonyos időre van szüksége ahhoz, hogy kárt okozzon.
Pontosan ezt tette. 50 napig ott hagyta a patkányokat.
És akkor nagyjából így fogja látni a jobb oldali képet. A jobb oldali képet.
Itt látható patológiai állapotban lévő patkányok agya.
Ezek a sötét pontok az úgynevezett nekrózis-magok. Ezek agykárosodások.
Érdekes, hogy a patkányoknál nem mutatkozott semmilyen viselkedési rendellenesség.
Ugyanezt biztosan az embereknél is megfigyelheti.
Igen. Számomra a kutatási szabadság egy fontos kérdés.
Olvastam egy érdekes interjút Maike Mevissen professzorasszonnyal.
Ott egy újságíró (olyan apró betűkkel van írva, hogy már én sem tudom elolvasni) – ahogy már említettem –
kérdéseket tett fel Mevissen professzornőnek, és interjút készített vele a kutatásáról.
Nagyjából maguk is el tudják olvasni. (Mert nekem… már nem elég erős a szemüvegem.)
Segítsek gyorsan? Felolvasom.)
Nos, az első kérdésre, a kutatási szabadságról, a kolléganőm így válaszol: „Az zavar, hogy az intézmények,
például a Német Szövetségi Sugárvédelmi Hivatal, folyamatosan mindent elhárítanak.”
A kutatás nagyon politikai jellegű, és folyamatosan szembesülünk azzal a hozzáállással,
hogy nem lehetnek egészségügyi kockázatok.
És akkor van még egy kérdés a befolyásolással kapcsolatban. Igen, engem leginkább az zavart, hogy állandóan meg
akarták mondani nekünk, hogyan kell végeznünk a munkánkat.
A WHO illetékes szakértője azt akarta, hogy mi válasszuk ki, mely tanulmányok jöhetnek egyáltalán szóba
az értékeléshez. Folyamatosan védekeznünk kellett.
„És ami a vizsgálati tervet illeti: az állatkísérletekről csak egy dolgot tudok, hogy úgy is meg lehet tervezni őket, hogy
ne derüljön ki semmi, azaz olyan statisztikai zajt keltve, amely eltakarja a releváns hatásokat.” Szóval megdöbbentő.
Most jutott eszembe, hogy megint el kell mennem a szemészhez, erősebb szemüvegre van szükségem.
Igen, szeretnék bemutatni Önöknek egy további, lényeges káros anyag-komplexust.
Mégpedig a különböző környezeti káros anyagok közötti szinergikus hatás.
A legrégebbi, számunkra ismert káros anyagok a füst és az azbeszt. Ma ezt mikroszálaknak neveznénk.
Mindannyian tudjuk, hogy aki 20 évig dohányzott, annak hatszor nagyobb a kockázata, hogy tüdőrákban betegedjen meg.
Aki 20 éven át védőfelszerelés nélkül dolgozott mikroszálakkal, annak 11-szer nagyobb a kockázata.
Most azt gondolhatnánk, hogy ha valaki mindkét kockázatot vállalta, akkor a kockázata 17-szer nagyobb.
Nem, biztosan már olvasta. Nála 60-szor nagyobb a kockázata, hogy ilyen típusú daganattal betegedjen meg.
Ezzel a diával szeretném bemutatni önöknek, hogy ez valójában Witte professzornőtől származik Oldenburgból.
Ezek azok a legfontosabb környezeti tényezők/káros anyagok, amelyek hatással vannak ránk.
Az, hogy az ember hogyan viszonyul ehhez, részben a genetikától is függ.
Vannak olyanok, akik orvosi vagy természetgyógyászati segítség nélkül is nagyon jól képesek méregteleníteni a szervezetüket.
Vannak azonban olyanok, akik egyáltalán nem képesek méregtelenedni.
De a következmények alapvetően nitrozatív vagy oxidatív stressz.
Szeretném összefoglalni azt a hat legfontosabb tényezőt, amelyek miatt manapság egyre betegebbé válunk.
Ezek a fizikai környezeti terhelések.
Ide nem csak a mobilhálózatok tartoznak, hanem végső soron az alacsony frekvenciájú és állandó mágneses mezők
okozta terhelés, a geomérnökség és az időjárás-befolyásolás is.
Itt mikroaeroszolokat, mérgező, nanoformájú mikroaeroszolokat permeteznek szét, amelyek végül ránk hullnak,
és amelyeket az étellel együtt ismét magunkba veszünk.
Végül pedig az élelmiszer. Egyre inkább a génmódosítás…
Éppen most akarja az EU elfogadni azt a rendeletet, amely szerint el kell rejteni az élelmiszerekben
található gének azonosító jellemzőit, ami felelőtlen lépés.
Aztán az oltások. Ez alatt nem csak az mRNS-oltást értem, hanem a hagyományos oltásokat is.
Ha figyelembe vesszük, hogy ezekben mérgező anyagok vannak, például a tiomersál, egy
mérgező higanyvegyület, akkor ez felelőtlen dolog.
És végül természetesen a kémiai terhelések.
Gondoljunk csak a rovarirtó szerekre, a növényvédő szerekre, sőt a mechanikai terhelésekre is.
Ezek porok és mikroműanyagok. A nanoformájú mikroműanyagok bejutnak a sejtekbe.
Mindezek a kölcsönhatások – szarkasztikusan fogalmazva – hozzájárulnak ahhoz, hogy biztosítva
legyen a társadalom számára elfogadható korai kilépés.
Elérkeztünk előadásom végéhez.
Szeretnék még egy példát hozni arra, hogy mennyire fontos az államunk számára a környezeti károsanyagok kutatása.
Németországban mindössze tíz intézet foglalkozik ilyen kérdésekkel.
De ha már elolvasta a második sort, akkor észreveheti, hogy 163 nemi tanulmányokkal foglalkozó kutatóintézet létezik.
Most megkérdezem Öntől: mi is a fontosabb valójában?
Nos, ebből maguk is megítélhetik, mennyit ér az államunknak a polgárok egészsége – mégpedig semmit.
Igen, itt van még egyszer egy összefoglaló. Időhiány miatt nem szeretném ezt részletesen felolvasni.
Az forrás alább szerepel. Végül is maguk is elolvashatják, és további részletes információkat is kinyerhetnek belőle.
Igen, Weikl úr megkért, hogy mondjak még néhány szót a megelőzésről.
Tehát a külső környezetben tulajdonképpen semmit sem lehet elkerülni, mert a térerősségek a műszaki
antennák miatt egyszerűen mindenhol jelen vannak.
De az, hogy hosszú ideig egészséges marad-e, nagyban függ attól, hogyan kezeli a beltéri terheléseket.
Ma is azt tapasztalom, hogy a legjelentősebb sugárterhelés beltéri forrásokból származik, nevezetesen a
vezeték nélküli telefonokból és a Wi-Fi-hálózatokból. Az emberek gyakran nem akarnak hinni ebben.
Eljönnek értem, én megmérem, és megállapítom, hogy kívülről talán csak háromjegyű mikrowatt-értékek érkeznek, de a
saját készülékeik – a Wi-Fi és a vezeték nélküli telefon – miatt milliwatt-szintű sugárzásnak vannak kitéve.
Tehát ha csökkenteni akarjuk a sugárterhelést, akkor valójában először is meg kellene mérnünk a beltéri sugárterhelést,
mielőtt a kültéri sugárzás csökkentésébe kezdenénk.
Ezzel nem azt akarom mondani, hogy nem kívánatos lenne a külső sugárzás jelentős csökkentése.
Igen, ezzel befejezem az előadásomat.
Köszönöm a figyelmüket. Tudom, hogy felmerülnek kérdések.
Természetesen a vita során rendelkezésre állok. Köszönöm.