Profesors Hehts, diemžēl jau mirušais profesors Hehts, jau pirms 15 gadiem teica:
Atšķirība starp jonizējošo un nejonizējošo starojumu vairs nav pamatota.
Jo zaudējumi ir tie paši. Tas ir tikai laika jautājums.
Tagad es vēlētos iepazīstināt ar nākamo referentu — kolēģi Dr. med. dent., zobārstu Klausu
Šeingrāberu, kurš ir gan zobārsts, gan elektrobiologs.
Turklāt Klauss Šeingrabers Minhenē studējis mineraloģiju un zobārstniecību.
Viņš savas studijas finansēja, strādājot par medicīnas aprūpētāju.
Kopš 1977. gada viņš ir zobārsts, un no 1981. līdz 2018. gadam viņš strādāja savā privātpraksē.
Viņa uzmanības centrā vienmēr bija holistiskā un bioloģiskā zobārstniecība, kā arī toksisko vielu,
piemēram, amalgamas un tamlīdzīgu vielu, izvairīšanās un likvidēšana zobārstnieciskajā ārstēšanā.
Turklāt viņš ir iesaistījies arī sociālajā darbā, sniedzot zobārstniecības aprūpi dažādās aprūpes
un dzīvojamajās iestādēs Minhenes aglomerācijā.
Turklāt viņš ir izcēlies kā būvbiologs.
1990. gadā viņš nodibināja savu būvniecības un elektrobioloģijas konsultāciju uzņēmumu, kas
specializējās fizikālās vides ietekmes jautājumos.
Šeit viņš veica dzīvesvietu un darba vietu pārbaudes.
Viņš ir 1986. gadā dibinātās biedrības „Arbeitskreis Elektrobiologie e. V.“ dibinātājs.
Un kopš 1991. gada viņš ir šīs nozīmīgās biedrības, saīsināti AEB, pirmais priekšsēdētājs.
Viņam ir vairāki paša raksti specializētos žurnālos par elektrobioloģiju un būvbioloģiju.
Viņš ir lasījis lekcijas un uzstājies ar referātiem par elektrobioloģiju un vides medicīnu gan vietējās, gan ārvalstu
universitātēs, profesionālajās augstskolās, pieaugušo izglītības centros un citās pieaugušo izglītības
iestādēs, kā arī veicis privātus pētījumus par elektromagnētisko lauku ietekmi uz cilvēku un vidi.
No 2011. gada līdz 2025. gadam viņš bija Vācijas Vides un humānotoksikoloģijas biedrības (DGUHT) loceklis un
darba grupas „Fizikālie vides piesārņojumi” vadītājs.
Kopš 2016. gada viņš ir EuroPAM loceklis.
Un 2002. gadā viņš bija viens no „Freiburgas aicinājuma” un citu aicinājumu par mobilo sakaru un
elektromagnētisko lauku izmantošanu iniciatoriem.
2014. gadā viņš tika apbalvots ar EVA — Elektrosmoga novēršanas balvu — par cīņu pret fizisko vides piesārņojumu.
Un kopš 2020. gada viņš strādā pie sava grāmatas projekta: „Elektrobioloģija“, ... kad tas būs pabeigts?
Tu to droši vien vēlāk pastāstīsi.
Viņa mērķis vienmēr ir panākt, lai elektromagnētiskā hipersensitivitāte tiktu atzīta par vides apdraudējumu.
Viņš iestājas par to, lai tiktu noteikti robežlielumi un ieviestas preventīvās vērtības veselības aizsardzības
nolūkā, kā arī par to, ka robežlielumi ir jāsamazina.
Un viņš arī atbalsta to, ka izglītības iestādēs tiktu ieviestas šādas specializācijas:
fiziskā slodze vides medicīnā… un tamlīdzīgas jomas.
Un, par laimi, mums ir izdevies viņu piesaistīt šodienas pasākumam.
Mēs abi iepazināmies arī 2020. un 2021. gadā, kad valdīja koronavīrusa pandēmija.
Un es priecājos, dārgais Claus, ka tu šodien piedalies šajā preses simpozijā un dalies ar savām zināšanām.
Un tagad es varu tikai radīt visiem klātesošajiem interesi par tavu referātu par mobilo sakaru tēmu un paaugstinātajiem
veselības riskiem, ko rada 5G. Vārds ir tev, dārgais Claus.
Dārgais Ronny, liels paldies par ievadu.
Cienījamās dāmas un kungi, šodien savā referātā es vēlētos jūs iepazīstināt ar mobilo sakaru radītajām fizioloģiskajām
un veselības problēmām, īpašu uzmanību pievēršot 5G tēmai.
Profesors Bergholcs to jau ir precīzi izklāstījis. Kāpēc mums ir vajadzīgs 5G?
Galu galā tas ir latences laiks — signālu pārraide no sensora uz izpildorgānu.
Šobrīd tas vēl ir milisekunžu diapazonā.
Milisekunžu diapazons ir pārāk lēns, lai galu galā varētu bez traucējumiem ieviest
autonomo braukšanu un ierīču autonomo vadību.
Tāpēc mums ir vajadzīgs 5G, un pat 5G vien nepietiek.
6G jau tiek izstrādāts un pēc 30. gadiem aizstās 5G tīklu.
Runājot par mobilo sakaru tīkliem, vispirms mums jāpievēršas arī ar tiem saistītajiem lauka stiprumiem vai enerģijas blīvumiem.
Pašreizējā robežvērtība, kas noteikta saskaņā ar Vācijas federālās valdības 26. emisiju kontroles noteikumiem, ir 61 V/m.
Vai, kā Buchner kungs jau precīzi norādīja, mums ir nedaudz mazāk par 10 vatiem uz kvadrātmetru.
Šeit dati ir norādīti milivatos, jo tie ir bioloģiskie lielumi.
Tā kā profesors Bergholcs pareizi norādīja, ka augstfrekvences viļņu vājināšanās gigahercu diapazonā ir ievērojami
lielāka nekā megahercu diapazonā, mums ir vajadzīgas vai nu vairāk raidstaciju, vai lielāks pārklājums.
ICNIRP apsver, vai būtu jāpalielina lauka intensitāte un līdz ar to arī robežvērtība līdz 120 V/m.
Lūdzu, pievērsiet uzmanību pārējām rindām. Tas nozīmē, ka, salīdzinot ar 10 vatiem uz kvadrātmetru, ķermenim
tas nozīmē palielinājumu līdz 40 vatiem uz kvadrātmetru.
Nenāvērtīgi cilvēka bioloģijai un veselībai.
Nu, kā tad izskatās? Cik daudz raidstaciju mums vajag Vācijas Federatīvajā Republikā, ja vēlamies
nodrošināt visus iedzīvotājus ar 5G pārklājumu visā teritorijā?
Šajā sakarā ir jāveic salīdzinājums ar Ķīnu.
Šenžena, lielpilsēta ar 13 miljoniem iedzīvotāju, nepieciešamas 35 000 raidstacijas, lai pilsētu pienācīgi
nodrošinātu ar 5G. Vācijā ir 84 miljoni iedzīvotāju.
Lai nodrošinātu 3G un 4G pārklājumu esošajos tīklos, bija nepieciešamas 72 000 bāzes stacijas – dati par 2019. gadu.
Kad 5G tīkls būs pilnībā izbūvēts, būs nepieciešamas vairāk nekā 300 000 raidstacijas – šobrīd to skaits ir 222 000.
Tātad drīzumā mēs sasniegsim 300 000 nosūtīto sūtījumu skaitu.
Starp citu, saistībā ar 6G ir sagaidāms, ka iekārtu skaits turpinās pieaugt.
Tas nonāks līdz tam, ka zem katra kanalizācijas vāka, katrā elektrosadales skapī, uz katra ielu
laternas staba un katrā luksoforā atradīsies raidītājs.
Tādas ir prognozes 2030. gadam un turpmāk. No savas puses varu tikai teikt: „Uz veselību!“ – tas, kas mūs sagaida.
Jā, vai mums ir alternatīvas bezvadu sakariem?
Jāteic, ka gan jā, gan nē. Mums ir jānošķir.
Rūpniecība, uzņēmējdarbība un valsts – tas nav iespējams.
Jo rūpniecībā un komercdarbībā, kā jau minēts, ir jānodrošina mazāks aizkaves laiks, kas mikro- vai,
iespējams, vēlāk 6G tīklā būs nanosekunžu diapazonā.
Kas šeit nav redzams uz slaida: tas ir ļoti svarīgi, un militārie spēki to dara ļoti aktīvi.
Jo to var apkopot vienā teikumā. Kas šauj ātrāk, tas dzīvo ilgāk.
Bet, protams, tiek apzināti novērsts, lai iedzīvotājiem netiktu stāstīts, ka militārie
spēki ir šīs tehnoloģijas spēcīgs virzītājspēks.
Jā, privātajā sfērā iedzīvotājiem noteikti ir pieejamas alternatīvas.
Pirmkārt, kā es tikko teicu, privāto saziņu telpās varētu samazināt par 90 %, ja bezvadu tīklus (Wi-Fi) aizstātu
ar LAN tīkliem, proti, kabeļu tīkliem, un parasto mobilo vai bezvadu tālruņu saziņu aizstātu ar gaismas saziņu.
Kā zināms, gaisma neiziet cauri sienām.
Tehniski viss ir sagatavots, izstrādāts un pieejams tirgū.
Tomēr to apzināti neievieš.
Jā, tagad es dubultošu attēlu, ko jau parādīja profesors Bergholcs.
Manuprāt, labā puse ir ļoti svarīga.
Jo mobilo sakaru nozare vēlas mums iestāstīt, ka divciparu gigahercu diapazonā mikroviļņi vairs neiespiežas organismā.
Tāpēc lūdzu jūs tagad paskatīties uz melno lodziņu pa kreisi.
Ja esat izlasījuši šo tekstu, tad pamanīsiet, ka profesors Aleksandrs Presmans jau 70. gados veica eksperimentus ar žurkām,
lai noskaidrotu, kāda deva ir nepieciešama, lai sasniegtu LD50.
LD50 (Letale Dosis) nozīmē letālo devu. Tas ir eksperimentāls rādītājs, kas fizikā, ķīmijā
un citās jomās tiek uzskatīts par vienlīdzīgu.
Ja ir miruši 50 % eksperimenta dzīvnieku, tiek sasniegta maksimālā toksicitāte un eksperiments tiek pārtraukts.
Nu, aplūkosim šos rādītājus. 40 MHz frekvencē bija nepieciešami 20 W/m², lai galu galā nogalinātu pusi no eksperimenta
dzīvniekiem. Savukārt 40 GHz frekvencē pietika ar tikai 40 mW/m².
Tātad, ja tagad salīdzināt labo attēlu ar kreiso lodziņu, rodas neatbilstība, kuru nav iespējams saskaņot.
Un to mēs vēlamies aplūkot nedaudz sīkāk.
Kā to precīzi izklāstīja profesors Bergholcs, tā ir enerģija, kas tiek pārvadīta ar elektromagnētisko vilni.
To, ka elektromagnētiskie viļņi pārvada enerģiju, zina ikviena mājsaimniece — galu galā, gatavojot ēdienu mikroviļņu krāsnī.
Nu, par to nav jārunā sīkāk. Kura EM viļņa tad nodara vislielāko postījumu?
Jā, ikviens zina, kas ir saules apdegums. Saules apdeguma viļņu garuma diapazons, proti, UVB
starojums, ir no 315 µm līdz 280 µm (mikrometru diapazonā).
Ja aplūkojam frekvenču diapazonu, tad tas ir no 900 līdz 1000 terahercu (THz).
Iegremdēšanās dziļums ir vairs tikai daži mikrometri.
Ja salīdzinām viļņu izplatīšanās dziļumu starp 500 megaherciem (MHz) un 2,4 gigaherciem (GHz),
tas joprojām ir attiecīgi 1,5 un 0,5 centimetri.
Tātad, rūpniecības pārstāvju apgalvojumi, ka mikroviļņi gigahercu diapazonā mums nerada
kaitējumu, ir absolūta muļķība un bioloģiski noziedzīgi.
Jā, ko mums jāņem vērā, ja pieņemam, ka elektromagnētiskie viļņi ir bīstami?
Pirmkārt: deva ir izšķirošs faktors.
Devas lielums galu galā nav nekas cits kā intensitāte, reizināta ar laiku.
Profesors Hehts, diemžēl jau mirušais profesors Hehts, jau pirms 15 gadiem teica:
Atšķirība starp jonizējošo starojumu un nejonizējošo starojumu vairs nav pamatota.
Jo zaudējumi ir tie paši. Tas ir tikai laika jautājums.
Ja lieto lielu devu, ir nepieciešams īss laiks, lai radītu bioloģisku un veselības kaitējumu.
Ja man ir maza deva, tad tā man pietiek uz ilgu laiku, kas dažos gadījumos var sasniegt pat desmitgadus.
Tomēr, kā jau minēts, pastāv arī citi faktori, kas šobrīd daļēji netiek ņemti vērā un kurus daudzi zinātnieki arī nevēlas pētīt.
Pirmie trīs jēdzieni — frekvence, viļņa garums un jaudas plūsmas blīvums — faktiski tiek raksturoti ar devu.
Taču tikpat svarīgi ir ņemt vērā modulācijas veidu — impulsveida vai neimpulsveida —, frekvences joslas platumu (kā to precīzi
izklāstīja profesors Bergholcs), impulsu biežumu, polarizāciju — vai vilnis ir vairāk vertikāls vai horizontāls
—, kas mūs ietekmē vairāk miega laikā vai stāvot, aptuveni tā – un signāla pieauguma ātrumu.
Cik ātri un cik daudz dB tiek sasniegts milisekundēs?
Kā zināms, zinātne pat šodien izmanto augstfrekvences caurumus membrānās, un tiek uzskatīts, ka tas esot nekaitīgs.
Tātad, jau 1995. gadā profesors Silny savās lekcijās izvirzīja šādu hipotēzi:
Augstfrekvences vilnis, kas iekļūst organismā, tiek vājināts.
Tajā pašā laikā mainās viļņa garums un izplatīšanās ātrums.
Diemžēl viņš to nevarēja izteikt skaitļos, taču AEB mēģināja to paveikt.
Šeit redzams grafiks. Mēs paši piedalījāmies mērījumos un pārbaudījām frekvenču diapazonu no 400 MHz līdz 2,2 GHz.
Un tajā pašā laikā mums nācās konstatēt, ka 400 MHz līdz 900 MHz diapazonā tiek absorbēti 90 %
starojuma, savukārt diapazonā no 900 līdz 2 000 MHz.
Tas ir 99 %, un frekvenču diapazonā no 2 000 līdz 3 000 MHz šis rādītājs sasniedz pat 99,9 %.
Tas nozīmē, ka, jo augstāks un augstfrekvences kļūst vilnis, jo intensīvāk tas paliek mūsu organismā un līdz ar to
arī enerģija, kas iedarbojas uz mūsu organismu un šūnām.
Un profesors Bukners ir trāpīgi teicis: „Patiesais destrukcijas princips ir šūnu membrānas destabilizācija.”
Ja šūnu membrāna vairs nespēj uzturēt līdzsvaru starp iekšpusi un ārpusi, tad sākas šūnu bojājumi. Un tad sākas slimība.
Jā, bet arī profesors Klitzings (Dr. Klauss fon Klitzings) jau 1999. gadā veica eksperimentus:
Kā tad galu galā mobilo sakaru starojums ietekmē mūsu smadzenes? Un šeit jūs redzat divus attēlus.
Attēls pa kreisi attēlo veselu, jaunu cilvēku, kurš labi guļ telpā bez mobilo sakaru signāla, telpā bez elektromagnētiskā lauka.
Labajā grafikā attēlots tas pats pētījuma dalībnieks, kurš tika pakļauts mobilo sakaru frekvences iedarbībai tikai trīs minūtes
un tikai 1 μW/m² intensitātē, tātad ļoti zemā jaudas blīvumā.
Labajā attēlā redzams milzīgs signāls ar frekvenci 10 herci.
EEG 10 hercu signāls raksturo pacientu, kurš pamodas.
Nākamajā dienā šis pacients teiks, ka ir slikti gulējis.
Nu, slikts miegs vēl nenozīmē, ka saslimsi.
Taču, ja daudzus gadus slikti guļat, tam ir attiecīgas sekas.
Un mēs centāmies to noskaidrot, izmantojot nakts miega profilus.
AEB jau vairākus gadus ir pētījis daudzu cilvēku miega raksturlielumus.
Diemžēl man nav laika sīki izskaidrot jums miega profilu.
Bet es gribētu jums pateikt tikai tik daudz. Ir pieci miega posmi — sākot no 1. modrības posma līdz 5. posmam.
Šajā laikā mūsu miega fāzes galu galā mainās turp un atpakaļ.
Miega vidējā posmā dziļā miega fāzes kļūst seklākas.
Vairs novērojas tikai vidējās miega fāzes.
Un pamošanās fāzē faktiski notiek tikai virspusējas miega fāzes. Un visbiežāk novēro REM fāzes.
Šajā attēlā redzams cilvēks, kurš guļ veselīgi, bez lauka ietekmes.
Un tagad es jums parādīšu attēlu, kurā redzams smagi slims cilvēks.
Domāju, ka man nav jāpaskaidro pat jums, kas neesat speciālists, ka šis miega profils
vairs nekādi nav saistīts ar iepriekš parādīto.
Vairs nekas nav tāds pats. Vairs nav dziļā miega fāzes.
Tās ir tikai miega fāzes starp nomodas un vidējās miega fāzes.
To pat sauc par regulācijas nekustīgumu. Kaut ko tādu var novērot arī saistībā ar HRV, proti, sirdsdarbības ritma mainīgumu.
Šis attēls apdraud dzīvību. Man to nepatīk teikt, bet tagad es to pirmo reizi saku publiski.
Daļa no šiem pacientiem ir mirusi pusgada laikā.
Jā, 5G starojuma ietekme uz asinīm.
Laika trūkuma dēļ es šeit nevēlos sīkāk apspriest atsevišķos pētījumus.
Es tikai vēlos jums parādīt, ka ir pietiekami daudz pētījumu.
Jūs varat tos visus izlasīt internetā.
Es gribētu jums parādīt, kādas ir šīs sekas.
Tas ir amerikāņu pētījums, kas veikts pirms bezvadu mērierīču ieviešanas, konkrēti — attiecībā uz elektrības skaitītājiem.
Pirms tam cilvēkiem tika paņemts asins paraugs un veikta asins analīze, īpaši eritrocītu analīze.
Proti, vai šajās asins šūnās ir notikušas morfoloģiskas izmaiņas. Augšējā rindā redzamas šūnas pirms uzņemšanas.
Tumšā lauka mikroskopā jūs redzat skaistus, apaļus eritrocītus, proti, sarkanās asins šūnas.
Pēc tam tika uzstādīti radiofrekvences mērinstrumenti, un tad viņiem atkal paņēma asins
paraugus. Tagad paskatieties uz apakšējo rindu.
Tas nozīmē, ka noapaļojums ir izzudis, šūnu siena daļēji ir pārrauta, un attēlā pa labi redzama naudas ruļļu veidošanās.
Tas, iespējams, ir absolūti patoloģisks atklājums.
Naudas ruļļu veidošanās liecina arī par sirdslēkmes risku.
Jā, 5G starojuma ietekme uz pētījumiem.
Par šo slaidu es nevēlos runāt sīkāk, tas tikai atņemtu man laiku.
Vai jūs varat visu paši atrast un pārbaudīt internetā un pēc tam izvērtēt?
Viena no svarīgākajām pētījumiem, par kuru es tomēr vēlētos pastāstīt sīkāk, ir veikts Salfordā 2003. gadā.
Viņš pētīja žurkas un vēlējās noskaidrot, kādas sekas rada apstarošana.
Viņš apstarojis žurkas ar trīs dažādām devām un pēc tam tās izpētījis. Taču viņš izmantoja vienu īpašu paņēmienu.
Parasti šādos zinātniskajos eksperimentos pēc apstarošanas beigām žurkas vai arī peles tiek
nogalinātas, un tiek pētīti to smadzenes vai orgānu daļas.
Un tad, protams, neko neatrod. Kāpēc?
Tas taču nav jonizējošs starojums. Salfordam radās izšķirošā ideja.
Viņš teica, ka patiesībā ir jāpagaida tā saucamais deģenerācijas periods.
Jo, ja vājai starojumam ir nepieciešams zināms laiks, lai radītu kaitējumu.
Tieši to viņš arī izdarīja. Viņš atstāja žurkas tur 50 dienas.
Un tad jūs redzēsiet aptuveni šādu attēlu pa labi. Attēlu pa labi.
Šeit redzams patoloģisks žurku smadzeņu paraugs.
Šie tumšie punkti ir tā saucamie nekrozes centri. Tie ir smadzeņu bojājumi.
Interesanti, ka žurkām netika novērotas nekādas uzvedības novirzes.
To pašu jūs noteikti varat novērot arī cilvēku gadījumā.
Jā. Man svarīgs jautājums ir pētniecības brīvība.
Man bija iespēja izlasīt interesantu interviju ar profesori Maike Mevissen.
Tur kāds žurnālists (rakstīts tik sīki, ka pat es vairs nevaru izlasīt) – kā jau teicu – uzdeva profesorei
Mevissenai jautājumus un intervēja viņu par pētījumu.
Jūs varat paši to aptuveni izlasīt. (Jo man… manas brilles vairs nav pietiekami spēcīgas.)
Vai man tur ātri jāpalīdz? Es to nolasīšu.)
Tātad, atbildot uz pirmo jautājumu par pētniecības brīvību, kolēģe saka: „Man nepatīk, ka tādas iestādes kā,
piemēram, Vācijas Federālā radiācijas aizsardzības aģentūra, pastāvīgi visu noraida ar argumentiem.”
Pētniecība ir ļoti politiska, un mums atkal un atkal nākas saskarties ar viedokli, ka
nedrīkst pastāvēt nekādi veselības riski.
Un tad ir jautājums par ietekmes izmantošanu. Jā, visvairāk mani traucēja tas, ka mums
pastāvīgi centās norādīt, kā mums jāveic savs darbs.
Pasaules Veselības organizācijas atbildīgais eksperts vēlējās mūsu vietā izvēlēties, kurus pētījumus vispār
ņemt vērā novērtējumā. Mums nācās pastāvīgi pretoties.
„Un jautājums par pētījuma dizainu – es zinu tikai vienu lietu par pētījumiem ar dzīvniekiem: tos var veidot
tā, ka neko neatrod, radot statistisku troksni, kas aizsedz būtiskos efektus.” Tas ir šokējoši.
Es tikko sapratu, ka man atkal jādodas pie oftalmologa — man vajag spēcīgākas brilles.
Jā, es vēlētos jums iepazīstināt ar vēl vienu būtisku kaitīgo vielu grupu.
Proti, dažādu vides piesārņotāju sinerģija.
Vecākās mums zināmās kaitīgās vielas ir dūmi un azbests. Šodien mēs teiktu — mikrovlākas.
Mēs visi zinām, ka cilvēkam, kurš smēķējis 20 gadus, risks saslimt ar plaušu vēzi ir 6 reizes lielāks.
Tiem, kas 20 gadus strādājuši ar mikrošķiedrām bez aizsardzības, risks ir 11 reizes lielāks.
Tagad varētu domāt, ka, ja kāds ir uzņēmies abus riskus, tad viņa risks ir 17 reizes lielāks.
Nē, jūs to noteikti jau esat lasījuši. Viņam ir 60 reizes lielāks risks saslimt ar kādu no šiem audzēju veidiem.
Ar šo slaidu es vēlos jums parādīt, ka tā patiesībā ir profesores Vitte no Oldenburgas darbs.
Tie ir galvenie vides faktori/kaitīgās vielas, kas ietekmē mūs.
Tas, kā cilvēks ar to tiek galā, daļēji ir atkarīgs arī no ģenētikas.
Ir cilvēki, kuri paši spēj ļoti labi attīrīt organismu, neizmantojot medicīnisko vai naturopātisko palīdzību.
Tomēr ir cilvēki, kuri vispār nespēj attīrīt organismu no toksīniem.
Taču sekas būtībā ir nitrosatīvs vai oksidatīvs stresa stāvoklis.
Es vēlētos apkopot sešus galvenos iemeslus, kas šodien izraisa to, ka mēs, cilvēki, kļūstam arvien slimāki.
Tās ir fizikālās vides ietekmes.
Tajā ietilpst ne tikai mobilo sakaru starojums, bet galu galā arī zemas frekvences un statiskie magnētiskie
lauki, ģeoinženierija un laika apstākļu ietekmēšana.
Šeit tiek izsmidzināti mikroaerosoli — toksiski mikroaerosoli nanoformā —, kas galu galā nokļūst uz
mums un kurus mēs atkal uzņemam kopā ar pārtiku.
Un visbeidzot – pārtika. Ģenētiskā inženierija kļūst arvien izplatītāka…
Tieši tagad ES vēlas pieņemt regulu, kas paredz slēpt informāciju par gēniem pārtikā, kas ir bezatbildīgi.
Tad vakcinācijas. Ar to es domāju ne tikai mRNA vakcīnu, bet arī tradicionālās vakcīnas.
Ja ņemam vērā, ka tajā ir toksiskas vielas, piemēram, tiomersāls — indīgs dzīvsudraba savienojums, — tas ir bezatbildīgi.
Un, protams, arī ķīmiskā piesārņojuma ietekme.
Apsveram insekticīdus, pesticīdus un pat mehānisko iedarbību.
Tie ir putekļi un mikroplastmasa. Nanoformā esošā mikroplastmasa spēj iekļūt šūnās.
Visas šīs mijiedarbības nodrošinās — ja to izteikt sarkastiski — to, ka tiek garantēta sociāli pieņemama agrīna pensionēšanās.
Mēs pamazām tuvojamies manas prezentācijas noslēgumam.
Es vēlētos jums sniegt vēl vienu salīdzinājumu, lai parādītu, cik ļoti mūsu valstij rūp pētījumi par vides piesārņotājiem.
Vācijā ir tikai desmit institūti, kas nodarbojas ar šādiem jautājumiem.
Bet, ja jau esat izlasījuši otro rindu, tad redzat, ka pastāv 163 pētniecības institūti, kas nodarbojas ar dzimumu zinātni.
Tagad es jums jautāju: kas īsti ir svarīgāk?
Nu, jūs paši varat spriest, cik daudz mūsu valstij ir vērta pilsoņu veselība – proti, neko.
Jā, šeit man ir vēl viens kopsavilkums. Laika trūkuma dēļ es to nevēlos nolasīt sīki.
Avots ir norādīts zemāk. Jūs varat to paši pārlasīt un iegūt sīkāku informāciju par šo tēmu.
Jā, kungs Veikls lūdza mani pateikt vēl dažas lietas par to, kā izvairīties no šādas situācijas.
Tātad ārpus telpām jūs faktiski nevarat izvairīties no nekas, jo lauka intensitāte visur ir klātesoša, ko rada tehniskās antenas.
Taču tas, vai jūs ilgi paliksiet veseli, lielā mērā ir atkarīgs no tā, kā jūs rīkosieties saistībā ar iekštelpu piesārņojumu.
Arī šodien es joprojām secinu, ka galvenie starojuma avoti ir iekštelpās, proti, bezvadu tālruņi un
bezvadu tīkli. Cilvēki bieži vien nevēlas tam ticēt.
Jūs mani uzaicināt, tad es veicu mērījumus un konstatēju, ka no ārpuses varbūt ienāk tikai trīsciparu skaitļu
mikrovatu daudzums, bet pašu radīto starojumu dēļ — Wi-Fi un bezvadu tālrunis — jums ir milivatu līmeņa starojums.
Tātad, ja vēlas samazināt starojuma slodzi, vispirms būtu jāizmēra starojuma līmenis
telpās, pirms sāk samazināt starojumu ārpus telpām.
Ar to es negribu teikt, ka nav vēlams ievērojami samazināt ārējos starojumus.
Jā, ar to es noslēdzu savu uzstāšanos.
Paldies par jūsu uzmanību. Es zinu, ka rodas jautājumi.
Protams, esmu gatavs piedalīties šajā diskusijā. Paldies.