A co mě tehdy šokovalo a zapůsobilo na mě, bylo to, jak řekla, že ulice, ve které bydlí, se
nazývá „ulice vdov“, protože tam zemřelo mnoho mužů.
A vysvětlil to na příkladu mobilní vysílací stanice, která stojí prakticky v jejich sousedství a vysílala signál do celé ulice.
Tomuto vídeňskému vědci se podařilo přesvědčit americké soudce, že netermické biologické účinky mohou poškodit naše geny.
Ale proč vlastně lidé chtějí 5G? Protože se jim to prezentuje jako něco úžasného, že díky tomu
budou moci sledovat filmy ve vysokém rozlišení.
A proč chce obyvatelstvo brzy mít 6G?
Protože jí to zase prodávají jako něco nového, něco ještě lepšího.
A na základě těchto poznatků o biologických rytmech mi bylo zcela jasné, že smartphony a tato technická zařízení
narušují biologické rytmy u dětí a zbavují je tak velké části radosti ze života, kterou by vlastně měly mít.
Investigativní filmař Klaus Scheidsteger se již mnoho let kriticky zabývá odvětvím mobilních komunikací.
V jeho dokumentárním filmu „Digitální dilema“ z roku 2024 vystupují renomovaní vědci, lékaři,
stavební biologové a lidé, kterých se tento problém týká.
Ve svém nejnovějším filmu „Die Witwenstraße“ se Scheidsteger mimo jiné zabývá otázkou: Kolik náhod může jedna ulice snést?
Proč právě název „Die Witwenstraße“?
V celé ulici vyzařuje signál mobilní vysílače a je nápadné, kolik žen v této ulici ovdovělo.
Z toho vznikl název „Die Witwenstraße“.
Film zachycuje řadu osobních osudů a klade nepříjemnou otázku:
Co se stane, když lidé po celá léta pozorují změny ve svém zdravotním stavu, ale
nedostávají k tomu žádné vysvětlení ani odpovědi?
„Die Witwenstraße“ je působivá reportáž o postižených, souvislostech a otázce, jak se
vypořádáváme s možnými riziky moderních technologií.
Dne 30. dubna 2026 byl v Thunu v rámci speciální akce poprvé ve Švýcarsku promítán nový film Klause
Scheidstegera, po kterém následovala panelová diskuse.
Zájem ukázal, že toto téma vzbuzuje zájem a týká se mnoha lidí.
Tato reportáž nás zavede tam, kde diskuse často končí – k samotným lidem.
V jedné obytné ulici se hromadí případy závažných onemocnění a úmrtí.
Příbuzní začínají klást otázky.
Hledají souvislosti, hovoří s odborníky a přitom narážejí na rozpor mezi osobní
zkušeností, vědeckým posouzením a společenskou debatou.
Tato 30minutová reportáž odhaluje pozadí vzniku studie o mobilních komunikacích s názvem „Atermické biologické účinky při
dlouhodobé expozici vysokofrekvenčním elektromagnetickým polím nízké intenzity“
(ATHEM3) a poskytuje vhled do této vědecké práce.
Film „Die Witwenstraße“ zachycuje toto hledání odpovědí na vyvstávající otázky – klidně, věcně a bez ukvapených závěrů.
Podívejte se nyní na reportáž „Die Witwenstraße“.
Před 30 lety jsme si tady v Lichtenbuschu postavili dům.
Můj manžel je zubní lékař, já jsem lékařka. Vybudovali jsme si ordinaci, zároveň jsme měli tři děti v rozmezí
osmi let, krásnou zahradu a – zpočátku se nám dařilo dobře.
Má to nějaký vliv na lidi? Jedni říkají, že ano, druzí, že ne.
Ano, a nakonec jsem došel k závěru: Ano, má to velký vliv na zdraví lidí.
A najednou se skládačka dala dohromady.
Napadlo mě, proč má tolik lidí v naší ulici epileptické záchvaty?
Proč máme tolik případů rakoviny?
Řekl: „Ne, do sklepa nepůjdu.“
Mezitím jsem si šel pro svůj měřicí přístroj.
Záření u nás v kuchyni opět přesáhlo 20 000. To je mnohem, mnohem, mnohem příliš vysoké.
Předtím byla na hodnotě 0,02. To znamená, že se právě výrazně zvýšila.
A můj manžel řekl: „Víš, už takhle dál žít nechci.“
V tu chvíli nastal epileptický záchvat. Následovalo krvácení do mozku.
A druhý den byl hospitalizován. Už si toho nevšiml.
A o tři měsíce později, zcela ochrnutý, v kómatu, připojený na ventilátor a na dialýzu, zemřel.
A proto vám ještě jednou děkuji:
Jdeme dál, protože je tu tolik lidí – jejichž příběhy vyprávějí o lidech, které je třeba chránit.
Zhruba rok po smrti dr. Rogera Krouta se v Mohuči konal velký kongres o mobilních komunikacích.
Vynikající akce věnovaná tehdejší začínající diskusi o 5G, na které se sešla špička v oblasti výzkumu mobilních komunikací.
Můj komentář tehdy zněl: „Dojemné okamžiky, špičková vědecká odbornost z celého světa, pozorné publikum.“
V rámci kombinace přednášek, panelových diskusí, workshopů, prezentačních stánků a
neustálých debat se jeden vrchol střídal za druhým.
Symposium v Mohuči, které se konalo ve dnech 4. až 6. října 2019 v historickém kurfiřtském zámku,
poukázalo na řadu aspektů obav mezinárodní vědecké obce.
Často zde vládne lhostejnost a cynismus, jak ukazuje příklad dr. Moniky Kroutové.
Naše obec mi zakazuje zveřejňovat to, co vidím, protože bych tím ohrozila ceny nemovitostí.
A ten vysílací stožár – podali jsme žalobu proti vysílacímu stožáru společnosti Telekom ještě za života mého manžela.
Soudkyně v rozsudku uvedla: „I kdyby byl žalobce vystaven ohrožení života, nejde o protiprávní jednání.“
A šlo o vysílací stožár, který na tomto místě neměl povolení k umístění již 25 let, jehož antény byly umístěny o dva metry níže,
než bylo povoleno, na kterém byly namontovány nesprávné antény, a díky stavebnímu biologovi, který je zde také přítomný, jsem
poté provedl doplňková měření pomocí frekvenčního analyzátoru.
Bylo namodelováno ještě více frekvencí, než je povoleno.
Kongres v Mohuči nabídl ideální příležitost k výměně názorů s předními vědci z celého světa.
Osobní výpověď dr. Moniky Kroutové, lékařky z Witwenstraße, měla svůj účinek.
Ano, šlo tehdy o akci iniciativy „Kompetenzinitiative“ v Mohuči na téma mobilní sítě 5G.
A Dr. Monika Kroutová tam po skončení akce, respektive ke konci akce, zmínila svou vlastní
osobní situaci, a to, že se nedávno stala vdovou.
A co mě tehdy šokovalo a zapůsobilo na mě, bylo to, jak řekla, že ulice, ve které bydlí, se
jmenuje „Ulice vdov“, protože tam zemřelo mnoho mužů.
A to vysvětlil a objasnil na příkladu mobilní vysílací stanice, která stojí prakticky v
jejich sousedství a vysílala signál do celé ulice.
Po skončení akce jsme se sešli v samostatné místnosti s mnoha lidmi a tuto problematiku jsme probrali.
A přitom ve mně postupně dozrávala myšlenka, že pokud se takové tvrzení vysloví, mělo by se to vlastně vědecky
prozkoumat, aby se zjistilo, co bylo příčinou smrti tolika mužů?
A tak prakticky právě pod tvým vedením a díky tvým podnětům vznikl nápad převést to celé do podoby výzkumného projektu.
Mobilní komunikace a zdraví – téma, které je odjakživa předmětem sporů.
Je tedy třeba přejít k činům.
Důvěryhodné údaje získané díky vědeckému týmu složenému z nejlepších odborníků.
Jako vedoucího projektu se mi podařilo získat onkologa prof. dr. Wilhelma Mosgöllera z MedUni Vídeň.
Nová studie byla pojmenována ATHEM3 v návaznosti na úspěšné uznání studií ATHEM1 a ATHEM2, které provedl prof. Mosgöller.
Vídeňskému vědci se podařilo přesvědčit americké soudce, že netermické biologické účinky mohou poškodit naše geny.
Přípravky ATHEM1 a ATHEM2 prošly, pokud chcete, kontrolou kvality v rámci americké hromadné žaloby.
Projekty ATHEM1 a ATHEM2 získaly kladné hodnocení od amerického soudce Nejvyššího soudu ve Washingtonu.
A myslím si, že jen málokterý vědec může totéž říci o svých projektech.
Zkrátka a dobře: Projekt ATHEM3 opět sdružuje interdisciplinární tým, v němž řada odborníků
podává ty nejlepší výkony, jaké jsou schopni.
Chtěli jsme tedy výslovně vyloučit jakýkoli vliv diletantismu , který se v těchto oblastech výzkumu stále znovu objevuje.
Díky zprostředkování prof. Mosgöllera se podařilo získat do týmu buněčného biologa prof. Igora Belyaeva.
Je rovněž klíčovým svědkem obžaloby ve Spojených státech.
Profesor Igor Belyaev již mnoho let požaduje úpravu současných limitních hodnot v oblasti ochrany spotřebitelů.
Je celosvětově považován za vysoce uznávaného odborníka.
Byl jsem členem týmu pracovní skupiny pro elektromagnetická pole v rámci Evropské akademie environmentální
medicíny, která vypracovala bezpečnostní limity pro expozici nízkofrekvenčním elektromagnetickým polím.
Tyto mezní hodnoty, které jsme navrhli, jsou podstatně nižší než ty, které jsou přijímány ve většině evropských zemí.
Domnívám se tedy, že současné limitní hodnoty ICNIRP jsou příliš vysoké a měly by být výrazně sníženy.
- Přesně tak, jak jsme to navrhli Evropské akademii environmentální medicíny.
Takzvané ochranné orgány postupují podle zastaralých směrnic.
Měřicí technik v našem týmu o tom ví své.
Každý den se na něj obracejí lidé, kteří své zdravotní potíže připisují neustále rostoucí radiační zátěži.
Počet lidí, kteří mají zdravotní problémy, jednoznačně roste.
Zejména pak v případě, že budou spuštěny vysílací stanice 5G.
A technologie 5G byla uvedena do provozu, aniž by se předtím provedlo posouzení dopadů této technologie na zdraví.
Už v době 3G vyvolala rozruch studie nizozemské organizace TNO vyvolala rozruch, když se zjistilo, že stačí desetina
intenzity záření sítě UMTS stačí k vyvolání stejných zdravotních problémů a kognitivních následků jako u GSM .
Tehdy se toto varování nebralo vážně.
Poté byl proveden protipokus, samozřejmě s jinými frekvencemi, jinou intenzitou a s jinými lidmi,
takže se vše uklidnilo – publikum i obyvatelstvo.
A pak přišlo 4G a opět se ozvaly hlasy, aby se vůbec prověřilo, jaké zdravotní důsledky může tato technologie mít.
To se také neprovedlo. A u 5G je to ještě problematičtější, protože na to reaguje ještě více lidí.
A v Evropě bylo přece mnoho měst, která nejprve prohlásila: Moratorium! – Nejdřív chceme vědět, o co jde.
Myslím si ale, že všechna ta moratoria byla mezitím prostě „vyřešena“.
Existovala určitá zájmová skupina, která jednoduše tvrdila, že žádné zdravotní problémy neexistují.
A politici – kteří přece nejsou lékaři a v tomto případě možná ani technici, aby tomu rozuměli – pak
někde ustoupili a řekli: „Dobře, obyvatelstvo to chce.“
Ale proč lidé chtějí 5G? Protože se jim to prezentuje jako něco úžasného, že díky tomu budou filmy rychlejší.
A proč chce obyvatelstvo brzy mít 6G?
Protože jí to zase prodávají jako něco nového, něco ještě lepšího.
Opět díky zprostředkování vedoucího studia prof. Mosgöllera se podařilo získat jednoho z otců
moderního měření variability srdeční frekvence.
Mnoho let jsem působil jako profesor fyziologie na Lékařské univerzitě v Grazu se
specializací na chronobiologii, tedy na biologické rytmy.
A díky těmto znalostem o biologických rytmech mi bylo zcela jasné, že smartphony a tato technická zařízení
narušují biologické rytmy u dětí a zbavují je tak velké části radosti ze života, kterou by vlastně měly mít.
Najmutí profesora Mosera bylo důležitým tahem, protože ten muž má co nabídnout.
Takže tato bunda se dostala do vesmíru ve dvou exemplářích.
S ruskou kosmickou agenturou spolupracujeme od roku 1991 a nejprve jsme provedli měření u jednoho
rakouského kosmonauta a poté u deseti ruských kosmonautů.
Tato bunda je totiž schopná měřit přesně ty tělesné rytmy, které používáme i v rámci projektu ATHEM.
A tato bunda sloužila k získávání podrobných informací o zdravotním stavu kosmonauta.
A nejzajímavější na tom bylo, že Rusové byli z těch výsledků velmi nadšení.
Protože tvrdí, že v medicíně se většinou měří nemoc, my jsme se však zaměřili na zdraví a naše měřicí metody dokázaly
právě zdraví kosmonautů zachytit, a proto to Rusové následně využili k posouzení zdravotního stavu těchto kosmonautů.
Protože kosmonauti musí být zdraví.
Když onemocní, nelze si přivolat lékaře, a ve vesmíru je navíc jen málo lékařů.
Asi všichni znají tu nezdolnou galskou vesnici a její úspěšný boj „David proti Goliášovi“.
I boj o uznání vědy se zdá být právě takovým případem. V případě ATHEM3 bylo třeba najít vesnici, která by,
takříkajíc, splňovala neutrální vědecké předpoklady.
Výzvou v rámci studie ATHEM3 bylo najít oblast, region, geografickou oblast, kde by vedle sebe
existovaly dvě srovnatelné skupiny, z nichž jedna by byla vystavena vysoké radiaci a druhá nízké.
Proč je nutné mít dvě srovnatelné skupiny?
Je zcela jasné, že chceme zajistit, aby případný rozdíl, pokud jej zjistíme, byl skutečně způsoben zářením a ne například tím,
že jeden z nich bydlí vedle továrny a je vystaven výfukovým plynům, zatímco druhý bydlí v krásném,
nádherném lázeňském středisku s čerstvým vzduchem.
Tak to nejde. Takhle výzkum nefunguje.
Našli jsme to. Nebylo to úplně snadné, ale nakonec se to podařilo.
Nakonec jsme byli přesvědčeni, že ano, funguje to.
Vhodné místo se nachází v severním Bavorsku.
V sousedství mobilního vysílače instalovaného na střeše se podařilo získat obyvatele sídliště k
účasti na nezbytných vyšetřeních v rámci studie ATHEM3.
V soukromé zahradě ve stínu antény mobilního operátora byl postaven stan, ve kterém účastníci experimentu
později v šestičlenných skupinách absolvovali test soustředění, což sloužilo jako rozptýlení od samotného měření.
V karavanu vedle zahrady byl všem 24 účastníkům studie nasazen přístroj na měření variability
srdeční frekvence (HRV) z institutu profesora Mosera.
Pomocí elektrod připevněných na hrudník bylo zahájeno zaznamenávání 24hodinového EKG a HRV
Údaje z tohoto malého měřicího přístroje by poskytly informace o tom, jak dobře se autonomní nervový systém přizpůsobuje zátěži.
Tuto experimentální sestavu doplňují vysoce přesná měření vyzařování antény.
Aby však bylo možné HRV dobře vyhodnotit, máme zde bikonickou anténu, která zachycuje signály
mobilních sítí v pásmu 800 MHz u UMTS, LTE 800 a GSM 900.
Celé zařízení je připojeno anténním kabelem k vysokofrekvenčnímu spektrálnímu analyzátoru firmy Rohde & Schwarz.
A ten je zase připojen LAN kabelem k mému počítači.
A to, co se obvykle zobrazuje na displeji měřicího přístroje, se zobrazuje právě zde.
V současné době je nastaveno „Clear Write“, což znamená, že signály se zobrazují tak, jak jsou, nahoru i dolů.
A teď tady přepnu na „Max Hold“, což znamená, že teď máme dvě křivky.
Žlutá křivka znázorňuje signály v režimu „Max Hold“, tedy nejvyšší naměřené hodnoty.
A zelená křivka znázorňuje aktuální hodnotu.
A až se později bude provádět test, celé to bude natočeno, takže si pak kdykoli bude možné v klidu prohlédnout
tyto dvě hodiny testovací fáze a zjistit, jaká byla situace z hlediska mobilního záření.
Aby bylo možné dosáhnout co nejlepších a z hlediska buněčné biologie skutečně optimálních
laboratorních výsledků, pracovalo se s krví testovaných osob.
Pouhých sedm hodin po odběru krve dorazil transportní vůz s krví, který vezl po čtyřech vzorcích od čtyř účastníků studie, do
Ústavu pro výzkum rakoviny Slovenské akademie věd v Bratislavě.
Tyto analýzy krevních buněk, prováděné anonymně a metodou dvojitého slepého testu, zaznamenávají zlomy DNA a
poškození chromozomů v metafázi, tedy ve fázi buněčného dělení, kdy jsou chromozomy dobře viditelné.
Zde provádíme vyšetření chromozomálních metafází.
Metafáze těchto chromozomů pozorujeme při 63násobném zvětšení.
Poté, co jsem zaznamenal všechny metafáze, exportuji je do svého počítače a u každé metafáze analyzuji,
jaká je míra dizentrie a kolik prstenců se vyskytuje.
Na základě četnosti aberací můžeme zjistit, zda došlo k poškození, či nikoli.
Zajímavým aspektem tohoto zlatého standardu laboratorní analýzy samozřejmě bylo, zda se
projeví případný rozdíl mezi testovanými osobami.
Zda jsou tedy lidé, kteří žijí blíže k vysílacím stanicím, vystaveni většímu zdravotnímu
riziku než ti, kteří bydlí dále od těchto stanic.
Profesor Belyaev shrnuje jeden z nejdůležitějších poznatků laboratorních výzkumů takto:
Při analýze celkového počtu chromozomálních aberací byl zjištěn extrémně vysoký statisticky významný
rozdíl mezi exponovanou a neexponovanou skupinou:
Chromozomové aberace se vyskytovaly v buňkách exponované skupiny téměř dvakrát častěji než v buňkách neexponované skupiny…
První mezinárodní zveřejnění výsledků této studie se uskutečnilo v roce 2024.
Zobrazené chromozomální abnormality jsou zřetelně patrné.
Již tato skutečnost sama o sobě poukazuje na biologicky věrohodný mechanismus a tím i na výrazně zvýšené riziko vzniku
rakoviny u lidí, kteří žijí v blízkosti antén mobilních sítí.
V zásadě tato data potvrdila náš závěr, že nárůst poškození chromozomů v buňkách osob žijících v blízkosti stanic je způsoben
vystavením signálům směřujícím dolů, jako jsou GSM nebo LTE.
To byl tedy náš závěrečný souhrn tohoto projektu.
V této publikaci se nachází ještě jedna překvapivá varianta.
Byly zohledněny limitní hodnoty Mezinárodní agentury pro atomovou energii pro ionizující záření s nízkou dávkou.
Ochranná mezní hodnota je v tomto případě jeden milisievert. Jedná se o fyzikální jednotku dávky záření.
V souvislosti s radioaktivní expozicí byla tato hodnota použita pro srovnání v rámci projektu ATHEM3.
Fyzikální jednotku sievert lze totiž vyjádřit jako poškození chromozomů a naopak.
Průměrné poškození chromozomů zaznamenané ve studii ATHEM3 odpovídá ekvivalentní dávce 74,6 milisievertů.
Tato hodnota byla vydělena číslem 10, protože účastníci studie žili v okolí antény přibližně 10 let.
Co jsme udělali: Mezinárodní agentura pro atomovou energii má speciální příručku.
To ukazuje, že dávku ionizujícího záření lze určit na základě měření chromozomálních aberací.
Tuto metodu jsme použili a zjistili jsme dávku ionizujícího záření, která by vedla ke stejnému účinku,
jaký jsme pozorovali u skupiny účastníků s vysokou expozicí v rámci našeho projektu ATHEM3.
To, co se zde zatím projevuje poměrně nenápadně, je možná zásadní změna paradigmatu.
Vedoucí studie ATHEM3 má na věc podobný názor.
Existuje Mezinárodní agentura pro atomovou energii, která vydává směrnice.
A jednou jsme si dovolili trochu si pohrát a zeptali jsme se: Jak to vlastně funguje v jiné oblasti vědy?
Obrátili jsme se na Mezinárodní agenturu pro atomovou energii a vyžádali jsme si její směrnice.
A to je na tom krásné: škody, které vidíme, jsou naprosto stejné jako ty, které viděli oni.
A na základě rozsahu poškození mohou odvodit dávku.
Nyní hovoříme o dvou různých oblastech normalizace.
Jedním z nich je ionizující záření a druhým je neionizující záření.
Je třeba si uvědomit, že z technického hlediska se jedná o dvě zcela odlišné věci, které jsou od sebe jasně odděleny.
V biologii toto rozlišení vůbec nedává smysl.
A proto je z biologického hlediska logické se na to podívat: Právě zde dochází k poškození DNA a
chromozomů a právě zde dochází k poškození DNA a chromozomů.
Ano, proboha, jak by ta buňka mohla vědět, jestli jí teď škodí ionizující záření, nebo neionizující záření… –
to je přece naprostý nesmysl, ta škoda tam prostě je.
A podle toho, jakými předpisy se řídíme, jde o překročení limitních hodnot, nebo pokud vezmeme v úvahu běžné předpisy –
tak, jak je u nás běžně zavedeno, a pokud vycházíme z neionizujícího záření – pak se jedná o
vědecký výsledek, u kterého úředník řekne: To přece není možné, to do toho obrazu vůbec nezapadá!
Buňce je to jedno.
Proč je ale záření vyzařované radioaktivními látkami vůbec nebezpečné?
Všechny druhy tohoto záření působí na lidské buňky a mohou zdravé buňky přeměnit na
rakovinné buňky nebo poškodit genetický materiál.
S rostoucí vzdáleností od radioaktivního zdroje se záření snižuje a je částečně stíněno materiály,
které se nacházejí mezi zdrojem a pozorovatelem.
Je to zcela jasné, je to situace podobná té, v níž se ocitl Galileo, který dospěl k závěru, že Země není plochá, ale kulatá.
Establishment má pocit, že je narušen jeho dobře fungující řád, a zbytek příběhu zná každý.
Musí to pak oficiálně odvolat, ale o 500 let později víme, že měl pravdu.
A jako vědec je vždy dobré, když se člověk učí skromnosti.
Srovnávám se zde s Galileem.
A snad mi to odpustíte, ale mluvíme tu o tom, že bychom měli rozbít vědecké dogma.
To už pochopilo mnoho kolegů.
Z těchto poznatků by mohl vypadat následující závěr:
To, že se o výsledcích studie ATHEM3 ve vědeckých kruzích vedou i protichůdné diskuse, je zcela přirozené.
Důležité je, aby se nové poznatky vůbec dostaly mezi veřejnost.
Na největším toxikologickém kongresu na světě, který se naposledy konal v říjnu 2025 v Pekingu, dostal profesor Igor Belyaev
příležitost přednést příspěvek před početným odborným publikem.
A Země se přece jen pohybuje. – Doufejme, že brzy se pohnou i úřady.
Byl to opravdu skvělý kongres. Mezinárodní kongres o genotoxicitě a toxikologii.
Účastníků bylo přes 1 000.
Většina z nich pocházela z Číny a Asie, zatímco ze Spojených států, Evropy a dalších částí světa, jako je
Latinská Amerika, Kanada a Austrálie, jich nebylo tolik.
Byl jsem pozván, abych přednesl přednášku.
Moje prezentace se zabývala výsledky naší studie ATHEM3 ...
Tam jsme postavili proti sobě tři zástupce Spolkového úřadu pro radiační ochranu a pět lékařů.
Vyprávěli jsme své příběhy.
Bylo to zvláštní, protože my lékaři jsme už byli plní emocí.
Bojovali jsme za naše pacienty, mimo jiné i za paní doktorku Barbaru Dohmenovou, která je v
Černém lese velmi, velmi aktivní. Znáš ji, Klausi.
A také další. Barbara promítla film o lidech s elektrosenzitivitou, kteří musí přezimovat v lese v chladu a
kterým v zimě poskytuje deky, protože utíkají před zářením.
A upřímně řečeno, nikdo se dobrovolně nevzdá vytopeného bytu, útulného domova, pokud ho rádiové vlny neobtěžují až tak moc.
No, ale ti lidé seděli naproti nám bez jakéhokoli projevu emocí:
„Bereme na vědomí, co nám říkáte.“
Soudní řízení v USA týkající se mozkového nádoru byla nyní doplněna o důkazy ze studie ATHEM3.
Srovnávací přístup, podle něhož radioaktivní záření a záření mobilních sítí mohou způsobovat podobné škody,
otevírá nový úhel pohledu při hodnocení zdravotních rizik.