Og det, der dengang chokerede og gjorde indtryk på mig, var, at hun sagde, at det var
»Enkegaden«, hvor hun bor, fordi så mange mænd var døde der.
Og han har redegjort for og forklaret dette ved hjælp af en mobilmast, der praktisk talt står i
deres nabolag og har udsendt signaler til hele gaden.
Den wienerforsker havde formået at overbevise amerikanske dommere om, at ikke-termiske
biologiske virkninger kan skade vores gener.
Men hvorfor ønsker befolkningen 5G? Fordi man får det solgt som noget fantastisk, at man kan se film i høj hastighed.
Og hvorfor vil befolkningen snart have 6G?
Fordi det igen bliver solgt til hende som noget nyt, noget endnu bedre.
Og ud fra denne viden om de biologiske rytmer stod det helt klart for mig, at smartphones og disse tekniske medier
forstyrrer børns biologiske rytmer og dermed berøver børnene en stor del af den livsglæde, de egentlig burde have.
Den undersøgende filmskaber Klaus Scheidsteger har i mange år beskæftiget sig kritisk med mobilindustrien.
I hans dokumentarfilm »Det digitale dilemma« fra 2024 kommer anerkendte forskere, læger,
bygningsbiologer og berørte personer til orde.
I sin nyeste film »Die Witwenstraße« undersøger Scheidsteger blandt andet spørgsmålet:
Hvor mange tilfældigheder kan en gade rumme?
Hvorfor titlen »Enkens gade«?
I hele gaden stråler en mobilmast, og der er påfaldende mange kvinder i denne gade, der er blevet enker.
Derudfra opstod titlen »Die Witwenstraße«.
Filmen skildrer en række personlige skæbner og stiller et ubehageligt spørgsmål:
Hvad sker der, når mennesker gennem årene bemærker ændringer i deres helbred, men ikke får nogen forklaring eller svar herpå?
»Die Witwenstraße« er en gribende reportage om de berørte, baggrunden og spørgsmålet om, hvordan vi
håndterer de mulige risici ved moderne teknologier.
Den 30. april 2026 blev Klaus Scheidstegers nye film vist for første gang i Schweiz i Thun som led i
et særligt arrangement, efterfulgt af en paneldebat.
Interessen har vist, at emnet vækker interesse og berører mange.
Denne reportage fører os derhen, hvor diskussionerne ofte ender – nemlig til menneskene selv.
I en boliggade ses der en stigning i antallet af alvorlige sygdomstilfælde og dødsfald.
De pårørende begynder at stille spørgsmål.
De søger sammenhænge, taler med eksperter og støder i den forbindelse på et spændingsfelt mellem
personlig erfaring, videnskabelig vurdering og samfundsdebat.
Den 30 minutter lange reportage afdækker baggrunden for tilblivelsen af mobilforskningsundersøgelsen om »Atermiske
biologiske virkninger ved langvarig eksponering for højfrekvente elektromagnetiske felter med lav intensitet«
(ATHEM3) og giver et indblik i det videnskabelige arbejde.
»Die Witwenstraße« skildrer denne søgen efter svar på de spørgsmål, der melder sig
– roligt, sagligt og uden forhastede svar.
Se nu reportagen »Die Witwenstraße«.
For 30 år siden byggede vi et hus her i Lichtenbusch.
Min mand er tandlæge, jeg er læge. Vi har opbygget vores praksis, samtidig med at vi har fået tre børn med otte års
mellemrum, en smuk have og – i starten havde vi det godt.
Har det nogen indvirkning på menneskerne? Nogle siger ja, andre siger nej.
Ja, og så kom jeg frem til den konklusion: Ja, det har stor betydning for folks helbred.
Og pludselig faldt brikkerne på plads.
Jeg tænkte på, hvorfor er det, at så mange mennesker i vores gade får epileptiske anfald?
Hvorfor har vi så mange kræfttilfælde?
Han sagde: »Nej, jeg går ikke ned i kælderen.«
I mellemtiden hentede jeg mit måleinstrument.
Strålingen lå igen over 20.000 her i vores køkken. Langt, langt, langt for høj.
Før det lå den på 0,02. Det betyder, at den netop var steget markant.
Og min mand sagde: »Ved du hvad, jeg vil ikke leve sådan længere.«
I det øjeblik indtraf det epileptiske anfald. Efterfulgt af hjerneblødningen.
Og dagen efter blev han indlagt på hospitalet. Han var ikke længere ved bevidsthed.
Og tre måneder senere døde han, fuldstændig lammet, i et bevidstløst koma, tilsluttet respirator og i dialyse.
Og derfor vil jeg gerne endnu en gang takke jer:
Vi fortsætter, for der er så mange mennesker – hvis historier handler om mennesker, der skal beskyttes.
Et godt år efter dr. Roger Krouts død blev der afholdt en stor mobilkommunikationskongres i Mainz.
En eksklusiv begivenhed i forbindelse med den dengang spirende 5G-debat med eliten inden for mobilforskning.
Min kommentar dengang lød: »Gribende øjeblikke, den højeste videnskabelige ekspertise
fra hele verden, et opmærksomt publikum.«
I en blanding af foredrag, paneldebatter, workshops, udstillingsstande og løbende
diskussioner fulgte det ene højdepunkt efter det andet.
Symposiet i Mainz, der fandt sted fra den 4. til den 6. oktober 2019 i det ærværdige kurfyrstelige slot,
bragte det internationale videnskabelige miljøs bekymringer frem i mange forskellige facetter.
Ofte hersker der uvidenhed og kynisme, som eksemplet med dr. Monika Krout viser.
Vores egen kommune forbyder mig at offentliggøre det, jeg ser, fordi det vil true ejendomspriserne.
Og sendemasten – vi anlagde sag mod Telekoms sendemast, mens min mand endnu levede.
Dommeren har i dommen skrevet: »Selv hvis sagsøgeren er udsat for livsfare, foreligger der ingen ulovlighed.«
Og det var en sendemast, der i 25 år ikke havde haft tilladelse til at stå på dette sted, hvor antennerne var placeret to meter
for lavt, hvor der var monteret de forkerte antenner, og takket være en bygningsbiolog, der også er til
stede her i lokalet, foretog jeg derefter yderligere målinger med en frekvensanalysator.
Der var modelleret endnu flere frekvenser, end der var tilladt.
Kongressen i Mainz bød på en ideel mulighed for at udveksle erfaringer med de førende forskere fra hele verden.
De personlige udtalelser fra dr. Monika Krout, lægen fra Witwenstraße, havde haft en virkning.
Ja, det var dengang et arrangement afholdt af Kompetenzinitiative i Mainz om emnet 5G-mobilnetværk.
Og dr. Monika Krout havde der efter arrangementet – eller mod slutningen af arrangementet – fortalt om sin
egen situation, nemlig at hun for nylig var blevet enke.
Og det, der dengang chokerede og gjorde indtryk på mig, var, at hun sagde, at det er
»Enkegaden«, hvor hun bor, fordi mange mænd er døde der.
Og han har redegjort for og forklaret dette ved hjælp af en mobilmast, der praktisk talt står i deres
nabolag og har udsendt signaler ud over hele gaden.
Efter arrangementet mødtes man i et separat lokale med en lang række mennesker og drøftede dette problem.
Og i den forbindelse begyndte tanken at tage form: Hvis man fremsætter en sådan påstand, burde man egentlig
undersøge det videnskabeligt for at finde ud af, hvad der var årsagen til, at så mange mænd døde?
Og således opstod ideen om at omdanne det hele til et forskningsprojekt – praktisk talt under
netop din ledelse og på baggrund af dine forslag.
Mobilkommunikation og sundhed – et emne, der altid har været omstridt.
Det gælder altså om at skabe fakta.
Pålidelige fakta udarbejdet af et videnskabeligt team bestående af de bedste eksperter.
Som projektleder lykkedes det mig at få kræftforskeren prof. dr. Wilhelm Mosgöller fra MedUni Wien med på projektet.
Den nye undersøgelse fik navnet ATHEM3 som følge af den positive modtagelse af ATHEM1- og ATHEM2-undersøgelserne,
som blev gennemført af professor Mosgöller.
Forskeren fra Wien havde formået at overbevise amerikanske dommere om, at ikke-termiske
biologiske virkninger kan skade vores gener.
ATHEM1 og ATHEM2 har, om man så må sige, bestået kvalitetskontrollen i forbindelse med en amerikansk gruppesag.
ATHEM1- og ATHEM2-projekterne har fået en positiv vurdering fra en amerikansk dommer ved Højesteretten i Washington.
Og jeg tror, at der kun er få forskere, der kan sige det samme om deres projekter.
Kort sagt: ATHEM3-projektet samler igen et tværfagligt team, hvor mange specialister yder deres bedste.
Vi ønskede derfor specifikt at udelukke enhver form for dilettantisme , som man gang på
gang støder på inden for disse forskningsområder.
Takket være professor Mosgöllers formidling lykkedes det at ansætte cellebiologen professor Igor Belyaev.
Han er ligeledes hovedvidne for anklagemyndigheden i USA.
Prof. Igor Belyaev har i mange år opfordret til en justering af de nuværende grænseværdier for forbrugerbeskyttelse.
Han regnes verden over for at være en højt respekteret ekspert.
Jeg var medlem af EMF-arbejdsgruppen under Den Europæiske Akademi for Miljømedicin, som har udarbejdet sikkerhedsgrænseværdierne
for eksponering for lavfrekvente elektromagnetiske felter.
De grænseværdier, vi har foreslået, er væsentligt lavere end dem, der er accepteret i de fleste europæiske lande.
Jeg mener altså, at de nuværende ICNIRP-grænseværdier er for høje, og at de bør sænkes betydeligt.
- Præcis som vi har foreslået over for Den Europæiske Akademi for Miljømedicin.
De såkaldte beskyttelsesmyndigheder arbejder efter forældede retningslinjer.
Måleteknikeren i teamet ved alt om det.
Han bliver dagligt kontaktet af mennesker, der tilskriver deres helbredsproblemer den stadigt stigende strålebelastning.
Antallet af personer med helbredsproblemer er helt klart stigende.
Især også, når 5G-sendeanlæg tændes.
Og 5G-teknologien blev jo taget i brug uden forudgående teknologisk konsekvensanalyse
med hensyn til sundhedsmæssige problemer.
Allerede dengang med 3G skabte TNO-undersøgelsen fra Nederlandene skabte røre, da man konstaterede, at en tiendedel af
strålingsintensiteten fra UMTS er tilstrækkelig til at forårsage de samme sundhedsmæssige
problemer og kognitive konsekvenser som ved GSM .
Dengang tog man ikke advarslen alvorligt.
Man gennemførte derefter et modforsøg, naturligvis med andre frekvenser, andre intensiteter og andre mennesker,
så alt dette blev beroliget – publikum og befolkningen.
Og så kom 4G, og igen er der blevet opfordret til, at man overhovedet undersøger, hvilke
sundhedsmæssige konsekvenser denne teknologi kan have.
Det blev heller ikke gennemført. Og med 5G er det jo endnu mere problematisk, at endnu flere mennesker reagerer.
Og der var jo mange byer i Europa, der i første omgang sagde: Moratorium! – Vi vil først og fremmest vide, hvad der foregår.
Men jeg tror, at alle disse moratorier i mellemtiden simpelthen er blevet »glattet ud«.
Der var en lobby, der ganske enkelt sagde, at der ikke var nogen sundhedsmæssige problemer.
Og politikerne – som jo ikke er læger og i dette tilfælde måske heller ikke er teknikere, der kan forstå det –
gav så på et eller andet tidspunkt efter og sagde: »Okay, det er det, befolkningen ønsker.«
Men hvorfor vil befolkningen have 5G? Fordi man får indprentet, at det er noget fantastisk, at man kan se film i høj hastighed.
Og hvorfor vil befolkningen snart have 6G?
Fordi det igen bliver solgt til hende som noget nyt, noget endnu bedre.
Igen takket være formidlingen fra studielederen, prof. Mosgöller, lykkedes det at få en af pionererne inden for
moderne måling af hjertefrekvensvariabilitet til at deltage.
Jeg var i mange år professor i fysiologi ved Det Medicinske Universitet i Graz med
speciale i kronobiologi, altså biologiske rytmer.
Og ud fra denne viden om de biologiske rytmer stod det mig helt klart, at smartphones og disse tekniske medier
ødelægger børns biologiske rytmer og netop berøver børnene en stor del af den livsglæde, som de egentlig burde have.
Ansættelsen af professor Moser var et vigtigt træk, for manden har meget at byde på.
Altså, denne jakke er sendt ud i rummet i to eksemplarer.
Vi har samarbejdet med den russiske rumfartsmyndighed siden 1991 og har først foretaget målinger på en
østrigsk kosmonaut og derefter på ti russiske kosmonauter.
Denne jakke er nemlig i stand til at måle netop de kropsrytmer, som vi også bruger i ATHEM-projektet.
Og jakken tjente til at indhente omfattende oplysninger om kosmonautens helbred.
Og det spændende var, at russerne var meget begejstrede for resultaterne.
Fordi de siger, at man inden for medicinen oftest måler sygdom, mens vi derimod har fokuseret på sundhed, og at vores målemetoder
netop kunne afspejle kosmonauternes sundhed, hvilket er grunden til, at russerne derefter undersøgte dette
med henblik på at vurdere disse kosmonauters sundhed.
For kosmonauter skal jo være sunde.
Hvis de bliver syge, kan man ikke bare tilkalde en læge, og der er heller ikke mange læger i rummet.
Alle kender vel den ukuelige galliske landsby og dens succesrige kamp »David mod Goliat«.
Også kampen om videnskabens anerkendelse synes at være af den slags. I tilfældet med ATHEM3 var man nødt
til at finde en landsby, der så at sige opfyldte de neutrale videnskabelige forudsætninger.
Udfordringen ved ATHEM3 var at finde et område, en region, en geografisk region, hvor man har to sammenlignelige
grupper side om side, hvor den ene gruppe er udsat for høj stråling, og den anden for lav stråling.
Hvorfor er det nødvendigt med to sammenlignelige grupper?
Det er helt klart, at vi vil sikre os, at forskellen – hvis vi finder en – rent faktisk kan tilskrives strålingen og ikke for
eksempel skyldes, at den ene bor lige ved siden af fabrikken og er udsat for udstødningsgasser, mens den anden
bor i det smukke, vidunderlige kursted med frisk luft.
Sådan går det ikke. Sådan fungerer forskning ikke.
Vi har fundet det. Det var ikke helt let, men det tog sin tid.
Til sidst var vi overbevist om, at ja, det virker.
Det rette sted ligger i det nordlige Bayern.
I nærheden af en mobilmast, der var monteret på et tag, lykkedes det at få beboerne i boligområdet til at deltage i
de nødvendige undersøgelser som led i ATHEM3-undersøgelsen.
I en privat have i skyggen af mobilantennen blev der sat et telt op, hvor forsøgspersonerne senere i grupper på seks gennemførte
en koncentrationstest – en afledning fra selve måleforløbet.
I campingvognen ved siden af haveområdet blev alle 24 forsøgspersoner udstyret med apparatet til måling af
hjertefrekvensvariabilitet (HRV) fra professor Mosers institut.
Med elektroderne fastgjort på brystet blev der indledt en registrering af et 24-timers EKG og HRV blev påbegyndt.
Dataene fra det lille måleinstrument vil give et indblik i, hvor godt det autonome nervesystem tilpasser sig belastninger.
Højpræcise målinger af antennens stråling supplerer dette forsøgsopstillingen.
For at HRV kan analyseres ordentligt, har vi her en bikonisk antenne, der opfanger
mobilsignaler i 800 MHz-båndet for UMTS, LTE 800 og GSM 900.
Det hele sendes via et antennekabel til en højfrekvensspektrumanalysator fra Rohde & Schwarz.
Og den er igen forbundet til min computer via et LAN-kabel.
Og det, der normalt vises her på måleapparatets skærm, vises her.
I øjeblikket er indstillingen »Clear Write«, hvilket betyder, at signalerne vises, som de er, op og ned.
Og nu sætter jeg den her på »Max Hold«, hvilket betyder, at vi nu har to kurver.
Den gule kurve viser signalerne i »Max Hold« – de højeste værdier, der foreligger.
Og den grønne kurve viser den aktuelle værdi.
Og når forsøget senere er i gang, bliver det hele filmet, så man bagefter når som helst kan se de to timer af
testfasen i ro og mag og vurdere, hvordan situationen var med hensyn til mobilstråling.
For at opnå de bedst mulige og rent cellebiologisk optimale laboratorieresultater blev der arbejdet med testpersonernes blod.
Blot syv timer efter blodprøvetagningen ankom blodtransporten med fire prøver fra hver af de fire
forsøgspersoner til Kræftforskningsinstituttet ved Det Slovakiske Videnskabsakademi i Bratislava.
De anonyme og dobbeltblinde blodcelleanalyser registrerer DNA-brud og kromosomskader i metafasen, dvs. under
celledelingen, hvor kromosomerne bliver tydeligt synlige.
Her undersøger vi kromosomernes metafaser.
Vi observerer metafaserne i disse kromosomer ved 63-fold forstørrelse.
Når alle metafaser er blevet registreret, eksporterer jeg dem til min computer og analyserer for hver
metafase, hvor meget dizentrik og hvor mange ringe der er.
Ud fra hyppigheden af aberrationer kan vi se, om der er tale om en skade eller ej.
Et spændende aspekt ved denne guldstandard inden for laboratorieanalyse var naturligvis, om der ville
vise sig en eventuel forskel mellem testpersonerne.
Om de, der bor tættere på sendestationer, er udsat for en større sundhedsrisiko end dem, der bor længere væk fra stationen.
Professor Belyaev opsummerer en af de vigtigste konklusioner fra laboratorieundersøgelserne således:
Ved analysen af det samlede antal kromosomafvigelser viste der sig en ekstremt stor, statistisk signifikant
forskel mellem den eksponerede og den ikke-eksponerede gruppe:
Der forekom næsten dobbelt så mange kromosomafvigelser i cellerne hos den eksponerede gruppe
som i cellerne hos den ikke-eksponerede gruppe…
De første internationale resultater af disse undersøgelser blev offentliggjort i 2024.
De afbildede kromosomafvigelser fremgår tydeligt.
Dette alene tyder på en biologisk plausibel mekanisme og dermed en markant forhøjet kræftrisiko
for mennesker, der bor i nærheden af mobilmaster.
I bund og grund bekræftede disse data vores konklusion om, at stigningen i kromosomskader i cellerne hos
personer, der bor i nærheden af basestationer, skyldes eksponering for downlink-signaler, såsom GSM eller LTE.
Det var altså vores endelige konklusion på dette projekt.
I publikationen findes der endnu en overraskende variant.
Der blev taget højde for Den Internationale Atomenergiorganisations
grænseværdier for lavdoseret ioniserende stråling.
Den beskyttende grænseværdi ligger her på 1 millisievert. Dette er den fysiske enhed for strålingsdosen.
I forbindelse med den radioaktive eksponering blev den anvendt til sammenligning i ATHEM3.
Man kan nemlig udtrykke den fysiske enhed sievert i kromosomskader og omvendt.
De gennemsnitlige kromosomskader, der blev registreret i ATHEM3-undersøgelsen, svarer
til en ækvivalentdosis på 74,6 millisievert.
Denne værdi blev divideret med 10, da forsøgspersonerne har boet i nærheden af antennen i cirka 10 år.
Det, vi har gjort: Den Internationale Atomenergiorganisation har en særlig håndbog.
Dette viser, at dosis af ioniserende stråling kan bestemmes på baggrund af målinger af kromosomafvigelser.
Vi har anvendt denne metode og har fundet den dosis af ioniserende stråling, der ville medføre den
samme effekt, som vi har observeret hos gruppen af højt eksponerede deltagere i vores ATHEM3-projekt.
Det, der her endnu kommer til udtryk på en ret diskret måde, er muligvis et paradigmeskifte af allerhøjeste kaliber.
Lederen af ATHEM3-undersøgelsen er af samme opfattelse.
Der er Den Internationale Atomenergiorganisation, som udsteder retningslinjer.
Og vi tillod os engang at have lidt sjov og spurgte: Hvordan er det egentlig inden for et andet fagområde?
Vi har henvendt os til Den Internationale Atomenergiorganisation og indhentet deres retningslinjer.
Og det smukke ved det er: De skader, vi ser, er nøjagtig de samme som dem, de har set.
Og de kan ud fra skadens omfang udlede, hvor stor dosis der er tale om.
Nu taler vi om to forskellige standardiseringsområder.
Det ene er ioniserende stråling, og det andet er ikke-ioniserende stråling.
Man skal vide, at det teknisk set er to helt forskellige ting, der er klart adskilt fra hinanden.
I biologien giver denne opdeling slet ingen mening.
Og derfor er det biologisk set oplagt at undersøge dette: Det er her, der opstår skader på DNA og kromosomer,
og det er her, der opstår skader på DNA og kromosomer.
Ja, for Guds skyld, hvordan skal cellen så vide, om skaden skyldes ioniserende stråling eller ikke-ioniserende
stråling … – det er jo noget vrøvl, skaden er der.
Og afhængigt af, hvilket regelsæt vi følger, er der tale om overskridelser af grænseværdierne, eller – hvis vi tager
udgangspunkt i det normale regelsæt – sådan som det nu engang er fastlagt hos os i hverdagen, og hvis vi går ud fra
ikke-ioniserende stråling – så er det et videnskabeligt resultat, hvor en embedsmand siger: Det kan
slet ikke passe, det passer jo ikke ind i billedet!
Det er cellens ligegyldigt.
Men hvorfor er stråling fra radioaktive stoffer egentlig farlig?
Alle former for denne stråling påvirker menneskets celler og kan omdanne raske celler til kræftceller eller beskadige arvemassen.
Jo længere væk man kommer fra den radioaktive kilde, desto svagere bliver strålingen, og den bliver
delvist afskærmet af materialer, der ligger imellem.
Helt klart, det er en situation ligesom med Galileo, der mener, at Jorden ikke er flad, men rund.
Det etablerede samfund føler sig forstyrret i den gode orden, og resten af historien kender alle.
Han må altså officielt trække det tilbage, men 500 år senere ved vi, at han havde ret.
Og som forsker er det altid en fordel at udvise beskedenhed.
Her sammenligner jeg mig selv med Galileo.
Og man må gerne se gennem fingre med det, men vi taler jo om at ryste op i et videnskabeligt dogme.
Det har mange kolleger allerede forstået.
Konsekvensen af disse erkendelser kunne se således ud:
At resultaterne af ATHEM3-undersøgelsen også diskuteres kontroversielt i videnskabelige kredse, ligger i sagens natur.
Det er vigtigt, at nye erkendelser overhovedet bliver formidlet.
På verdens største toksikologikongres, der senest fandt sted i Peking i oktober 2025, fik professor Igor Belyaev
lejlighed til at holde et foredrag for et stort fagpublikum.
Og alligevel bevæger Jorden sig. – Forhåbentlig vil myndighederne også snart gøre det.
Det var virkelig en fantastisk kongres. En international kongres om genotoksicitet og toksikologi.
Der var over 1.000 deltagere.
De fleste kom fra Kina og Asien, mens der ikke var så mange fra USA og Europa samt andre dele af
verden, såsom Latinamerika, Canada og Australien.
Jeg var blevet inviteret til at holde et foredrag.
Min præsentation omhandlede resultaterne af vores ATHEM3-undersøgelse ...
Der har vi sat tre personer fra Forbundskontoret for Strålingsbeskyttelse over for fem læger.
Vi har fortalt vores historier.
Det var mærkeligt, for vi læger var allerede fulde af følelser.
Vi har kæmpet for vores patienter, blandt andre dr. Barbara Dohmen, som er meget, meget
aktiv i Schwarzwald. Du kender hende, Klaus.
Også andre. Barbara har vist en film om elektrosensitive mennesker i skoven, der er nødt til at overvintre i kulden, og som hun
forsyner med tæpper om vinteren, fordi de flygter fra stråling.
Og helt ærligt, ingen giver frivilligt afkald på en varm lejlighed, et varmt hjem,
medmindre man bliver så stærkt generet af radiobølger.
Nå ja, men de herrefolk sad følelseskoldt over for os:
»Vi noterer os det, De fortæller os.«
Bevismaterialet i de amerikanske retssager om hjernetumorer er nu blevet suppleret med ATHEM3-undersøgelsen.
Den sammenlignende tilgang, der går ud på, at radioaktiv stråling og mobilstråling kan forårsage lignende skader,
åbner op for et nyt perspektiv i vurderingen af sundhedsrisici.