Un tas, kas mani toreiz šokēja un pārsteidza, bija tas, ka viņa teica, ka iela, kurā viņa dzīvo, ir
„atraitņu iela”, jo tur ir miruši daudzi vīrieši.
Un viņš to izskaidroja, minot mobilo sakaru raidstaciju, kas atrodas praktiski viņa
kaimiņos un izstaro signālu visā ielas posmā.
Vīnes pētniekam izdevās pārliecināt ASV tiesnešus, ka netermiskas bioloģiskas ietekmes var bojāt mūsu gēnus.
Bet kāpēc iedzīvotāji vēlas 5G? Tāpēc, ka viņiem tiek iestāstīts, ka tas ir kaut kas
lielisks, ka tagad var skatīties filmas ātrāk.
Un kāpēc iedzīvotāji drīzumā vēlas 6G?
Tāpēc, ka to viņai atkal pasniedz kā kaut ko jaunu, kaut ko vēl labāku.
Un, pamatojoties uz šīm zināšanām par bioloģiskajiem ritmiem, man bija pilnīgi skaidrs, ka viedtālruņi un šie tehniskie
līdzekļi izjauc bērnu bioloģiskos ritmus un atņem bērniem lielu daļu no dzīvesprieka, kas viņiem patiesībā būtu jābūt.
Izmeklējošais kinorežisors Klauss Šeidstegers jau daudzus gadus kritiski pievēršas mobilo sakaru nozarei.
2024. gada dokumentālajā filmā „Digitālā dilemma“ vārdu dod pazīstami zinātnieki, ārsti,
būvbiologi un cilvēki, kurus šī problēma skārusi.
Savā jaunākajā filmā „Atraitņu iela“ Šeidstegers, cita starpā, pēta šādu jautājumu: cik daudz sakritību var izturēt viena iela?
Kāpēc nosaukums „Atraitņu iela“?
Visā ielas posmā darbojas mobilo sakaru raidstacija, un šajā ielā ievērojami daudzas sievietes ir kļuvušas par atraitnēm.
Tā rezultātā radās nosaukums „Atraitņu iela”.
Filma ataino daudzus personīgus likteņus un uzdod nepatīkamu jautājumu:
Kas notiek, ja cilvēki gadiem ilgi novēro izmaiņas savā veselībā, taču nesaņem ne skaidrojumu, ne atbildes?
„Atraitņu iela“ ir aizraujošs reportāžas darbs par skartajiem cilvēkiem, notikumu apstākļiem un jautājumu par to, kā
mums rīkoties ar mūsdienu tehnoloģiju iespējamajiem riskiem.
2026. gada 30. aprīlī Klausa Šeidstegera jaunā filma tika pirmoreiz demonstrēta Šveicē, Tūnē,
īpaša pasākuma ietvaros, kam sekoja paneļdiskusija.
Interese liecina: šī tēma ir aktuāla un skar daudzus.
Šis reportāžas sižets ved tur, kur bieži vien beidzas diskusijas – pie pašiem cilvēkiem.
Kādā dzīvojamā ielā pieaug smagu saslimšanu un nāves gadījumu skaits.
Tuvi cilvēki sāk uzdot jautājumus.
Viņi meklē sakarības, runā ar ekspertiem un šajā procesā sastopas ar pretrunām starp personīgo
pieredzi, zinātnisko novērtējumu un sabiedrisko diskusiju.
Šī 30 minūšu garā reportāža atklāj mobilo sakaru pētījuma „Ne termiskās bioloģiskās ietekmes ilgstošas iedarbības gadījumā
ar zemas intensitātes augstfrekvences elektromagnētiskajiem laukiem“ (ATHEM3) un sniedz ieskatu šajā zinātniskajā darbā.
Filma „Die Witwenstraße“ ataino šo meklējumu pēc atbildēm uz jautājumiem, kas rodas –
mierīgi, objektīvi un bez pārsteidzīgām atbildēm.
Tagad noskatieties reportāžu „Atraitņu iela“.
Pirms 30 gadiem mēs šeit, Lichtenbušā, uzcēlām māju.
Mans vīrs ir zobārsts, es – ārste. Mēs izveidojām savu praksi, vienlaikus laika posmā astoņos gados mums piedzima trīs
bērni, mums bija brīnišķīgs dārzs, un – sākumā mums klājās labi.
Vai tas kādā veidā ietekmē cilvēkus? Vieni saka, ka jā, citi — ka nē.
Jā, un tad es nonācu pie secinājuma: jā, tas lielā mērā ietekmē cilvēku veselību.
Un pēkšņi viss salikās kopā kā puzle.
Es domāju – kāpēc tik daudziem cilvēkiem mūsu ielā ir epilepsijas lēkmes?
Kāpēc mums ir tik daudz vēža gadījumu?
Viņš teica: „Nē, es neiešu pagrabā.“
Šajā laikā es paņēmu savu mērinstrumentu.
Mūsu virtuvē starojuma līmenis atkal pārsniedza 20 000. Tas ir daudz, daudz, daudz pārāk augsts.
Pirms tam rādītājs bija 0,02. Tas nozīmē, ka tas tieši pirms tam bija ievērojami palielinājies.
Un mans vīrs teica: „Zini, es vairs negribu tā dzīvot.“
Tieši tajā brīdī sākās epilepsijas lēkme. Pēc tam sekoja smadzeņu asiņošana.
Un nākamajā dienā viņš tika ievietots slimnīcā. Viņš to vairs nepaspēja uztvert.
Un trīs mēnešus vēlāk, pilnībā paralizēts, komas stāvoklī, ar mākslīgo elpošanu un dialīzi, viņš nomira.
Un tāpēc vēlreiz paldies jums:
Mēs turpinām ceļu, jo ir tik daudz cilvēku – un viņu stāsti ir par cilvēkiem, kurus ir jāaizsargā.
Aptuveni gadu pēc Dr. Rogera Krouta nāves Maincā notika liels mobilo sakaru kongress.
Izsmalcināts pasākums, kas veltīts tolaik aktualizējušajām diskusijām par 5G, kurā
piedalījās mobilo sakaru pētniecības krējums.
Mans komentārs toreiz bija šāds: „Aizkustinoši mirkļi, augstākā līmeņa zinātniskā
kompetence no visas pasaules, uzmanīga publika.“
Pasākumā, kurā apvienojās lekcijas, paneļdiskusijas, darbnīcas, stendi un nepārtrauktas
diskusijas, viens kulminācijas brīdis sekoja otram.
2019. gada 4.–6. oktobrī Maincā, cienījamajā kurfirsta pilī, notikušais simpozijs
daudzpusīgi atklāja starptautiskās zinātnes problēmas.
Bieži vien valda neziņa un cinisms, kā to parāda Dr. Monikas Kroutas piemērs.
Mūsu pašvaldība man aizliedz publiski izpaust to, ko es redzu, jo tādējādi es apdraudētu nekustamā īpašuma cenas.
Un raidītāja masts – mēs iesniedzām prasību pret „Telekom“ raidītāja mastu, vēl manam vīram esot dzīvajam.
Tiesnese spriedumā rakstīja: „Pat ja prasītājam draud dzīvības briesmas, tas nav nelikumīgi.”
Un tas bija raidītāja masts, kuram 25 gadus nebija atļaujas atrasties šajā vietā, kura antenas bija novietotas par diviem
metriem pārāk zemu, uzstādītas nepareizās antenas, un, pateicoties būvbiologam, kurš arī atrodas šajā telpā,
es veicu papildu mērījumus ar frekvences analizatoru.
Tika modelētas vēl vairāk frekvences, nekā bija atļauts.
Kongress Maincā piedāvāja ideālu iespēju apmainīties ar viedokļiem ar vadošajiem zinātniekiem no visas pasaules.
Witwenstraße ielas ārstes Dr. Monikas Kroutas personīgajiem izklāstījumiem bija bijusi ietekme.
Jā, toreiz tas bija „Kompetenzinitiative” rīkots pasākums Maincā par tēmu „5G mobilo sakaru tīkli”.
Un Dr. Monika Krout pēc pasākuma vai tā beigās tur izklāstīja savu personīgo situāciju, ka viņa nesen ir kļuvusi par atraitni.
Un tas, kas mani toreiz šokēja un pārsteidza, bija tas, ka viņa teica: „Šī ir atraitņu iela,
kurā viņa dzīvo, jo tur ir miruši daudzi vīrieši.”
Un viņš to izskaidroja, minot mobilo sakaru raidstaciju, kas atrodas praktiski viņa
kaimiņos un izstaro signālu visā ielas posmā.
Pēc pasākuma mēs tikāmies atsevišķā telpā kopā ar daudziem cilvēkiem un apspriedām šo jautājumu.
Un tajā pašā laikā man pamazām radās doma – ja izsaka šādu apgalvojumu, tad tas būtu jāizpēta zinātniski,
lai noskaidrotu, kāpēc tie daudzie vīrieši ir miruši?
Un tā praktiski tieši tavā vadībā un pēc taviem ierosinājumiem radās ideja pārvērst visu par pētniecības projektu.
Mobilais sakaru tīkls un veselība – jau sen strīdīga tēma.
Tātad ir jārada fakti.
Pārbaudīti fakti, ko nodrošina zinātnieku komanda, kurā ietilpst labākie eksperti.
Kā projekta vadītāju man izdevās piesaistīt vēža pētnieku prof. dr. Vilhelmu Mosgölleru no Vīnes Medicīnas universitātes.
Jaunais pētījums tika nosaukts par ATHEM3, ņemot vērā prof. Mosgöllera veikto ATHEM1 un ATHEM2 pētījumu veiksmīgo atzīšanu.
Vīnes pētniekam izdevās pārliecināt ASV tiesnešus, ka netermiskas bioloģiskas ietekmes var bojāt mūsu gēnus.
ATHEM1 un ATHEM2 ir izturējuši kvalitātes kontroli saistībā ar amerikāņu kolektīvo prasību, ja tā var teikt.
Projekti „ATHEM1“ un „ATHEM2“ ir saņēmuši pozitīvu novērtējumu no ASV Augstākās tiesas tiesneša Vašingtonā.
Un es domāju, ka ir tikai nedaudzi zinātnieki, kuri to var apgalvot par saviem projektiem.
Īsumā: ATHEM3 projekts atkal apvieno starpdisciplināru komandu, kurā daudzi speciālisti dara visu, ko spēj.
Tātad mēs vēlējāmies īpaši izslēgt jebkādu diletantisma ietekmi, kas šajās pētniecības jomās pastāvīgi novērojama.
Pateicoties profesora Mosgöllera starpniecībai, izdevās pieņemt darbā šūnu bioloģijas speciālistu profesoru Igor Belyaev.
Viņš ir arī galvenais liecinieks apsūdzības pusē ASV.
Prof. Igors Beljajevs jau daudzus gadus aicina pārskatīt pašreizējās patērētāju aizsardzības robežvērtības.
Viņš visā pasaulē tiek uzskatīts par ļoti cienītu ekspertu.
Es biju Eiropas Vides medicīnas akadēmijas EMF darba grupas loceklis, kas izstrādāja drošības robežvērtības
zemas frekvences elektromagnētisko lauku iedarbībai.
Šie robežlielumi, kurus mēs esam ierosinājuši, ir ievērojami zemāki nekā tie, kas ir pieņemti vairumā Eiropas valstu.
Tātad es uzskatu, ka pašreizējās ICNIRP robežvērtības ir pārāk augstas un tās būtu ievērojami jāsamazina.
- Tieši tā, kā mēs to ierosinājām Eiropas Vides medicīnas akadēmijai.
Tā saucamās aizsardzības iestādes darbojas saskaņā ar novecojušām vadlīnijām.
Komandas mērīšanas tehniķis par to varētu pastāstīt ne vienu vien stāstu.
Katru dienu viņu izsauc cilvēki, kuri savas veselības problēmas saista ar nepārtraukti pieaugošo starojuma slodzi.
To cilvēku skaits, kuriem ir veselības problēmas, nepārprotami pieaug.
It īpaši tad, kad tiek ieslēgtas 5G raidstacijas.
Un 5G tehnoloģija tika ieviesta, neizvērtējot tās ietekmi uz veselību.
Jau 3G laikos Nīderlandes TNO pētījums izraisīja satraukumu, jo tajā tika konstatēts, ka desmitā daļa no UMTS starojuma
intensitātes starojuma intensitātes ir pietiekama, lai izraisītu tādus pašus veselības
traucējumus un kognitīvās sekas kā GSM gadījumā.
Toreiz brīdinājumu neņēma vērā.
Pēc tam tika veikts pretējs eksperiments, protams, izmantojot citas frekvences, citu intensitāti un
citus cilvēkus, lai nomierinātu publiku un iedzīvotājus.
Un tad parādījās 4G, un atkal tika izteikts aicinājums vispār pārbaudīt, kādas sekas šī tehnoloģija var radīt veselībai.
Tas arī netika veikts. Un 5G gadījumā situācija ir vēl problemātiskāka, jo reaģē vēl vairāk cilvēku.
Un Eiropā taču bija daudzas pilsētas, kas sākumā teica: „Moratorijs!” – Vispirms mēs gribam uzzināt, kas notiek.
Bet es domāju, ka visi šie moratoriji šajā laikā vienkārši ir „atcelti“.
Bija kāda interešu grupa, kas vienkārši apgalvoja, ka veselības problēmu nav.
Un politiķi – kuri taču nav mediķi un šajā gadījumā, iespējams, arī nav tehniskie speciālisti, lai to saprastu –
tad kaut kur piekāpās un teica: labi, iedzīvotāji to vēlas.
Bet kāpēc iedzīvotāji vēlas 5G? Tāpēc, ka viņiem tiek iestāstīts, ka tas ir kaut kas
lielisks, ka tagad var ātri skatīties filmas.
Un kāpēc iedzīvotāji drīzumā vēlas 6G?
Tāpēc, ka to viņai atkal pasniedz kā kaut ko jaunu, kaut ko vēl labāku.
Atkal, pateicoties studiju vadītāja prof. Mosgöllera starpniecībai, izdevās piesaistīt vienu no mūsdienu
sirdsdarbības variabilitātes mērīšanas pamatlicējiem.
Daudzus gadus es biju fizioloģijas profesors Grācas Medicīnas universitātē,
specializējoties hronobioloģijā, proti, bioloģiskajos ritmos.
Un, pamatojoties uz šīm zināšanām par bioloģiskajiem ritmiem, man bija pilnīgi skaidrs, ka viedtālruņi un šie tehniskie
līdzekļi izjauc bērnu bioloģiskos ritmus un atņem viņiem lielu daļu no dzīvesprieka, kas viņiem patiesībā būtu jābūt.
Profesora Mosera pieņemšana darbā bija svarīgs solis, jo šim cilvēkam ir daudz ko piedāvāt.
Tātad šī jaka kosmosā ir nonākusi divos eksemplāros.
Mēs sadarbojamies ar Krievijas kosmosa aģentūru kopš 1991. gada un sākumā veicām mērījumus vienam austriešu
kosmonautam, bet pēc tam desmit krievu kosmonautiem.
Konkrēti, šī jaka spēj precīzi izmērīt tieši tos ķermeņa ritmus, kurus mēs izmantojam arī ATHEM projektā.
Turklāt jakai bija uzdevums iegūt vispusīgu informāciju par kosmonauta veselības stāvokli.
Un visinteresantākais bija tas, ka krievi bija ļoti sajūsmināti par šiem rezultātiem.
Tāpēc, ka viņi saka, ka medicīnā parasti tiek mērīta slimība, bet mēs esam orientējušies uz veselību, un mūsu mērīšanas metodes
tieši atspoguļoja kosmonautu veselības stāvokli, tāpēc krievi to izmantoja, lai pārbaudītu šo kosmonautu veselības stāvokli.
Jo kosmonautiem ir jābūt veseliem.
Ja viņi saslimst, nav iespējams izsaukt ārstu, un kosmosā ārstu ir ļoti maz.
Visi droši vien zina par neuzvaramo gallu ciematu un tā veiksmīgo cīņu „Dāvids pret Goliātu”.
Arī cīņa par zinātnes atzīšanu šķiet būt tieši tāda. ATHEM3 gadījumā bija nepieciešams ciems, kas, tā
teikt, nodrošinātu neitrālus zinātniskos priekšnosacījumus.
ATHEM3 pētījuma izaicinājums bija atrast apgabalu, reģionu, ģeogrāfisko reģionu, kurā blakus atrodas
divas salīdzināmas grupas, no kurām vienai ir augsta apstarojuma pakļautība, bet otrai – zema.
Kāpēc ir nepieciešamas divas salīdzināmas grupas?
Protams, mēs vēlamies pārliecināties, ka atšķirība, ja tādu atklāsim, patiešām ir saistīta ar starojumu, nevis, piemēram, ar
to, ka viens dzīvo blakus rūpnīcai un ir pakļauts izplūdes gāzu ietekmei, bet otrs – skaistā, brīnišķīgā svaiga gaisa kūrortā.
Tā nevar darīt. Zinātniskā darbība tā nenotiek.
Mēs to atradām. Tas nebija pavisam viegli, bet beidzot izdevās.
Galu galā mēs bijām pārliecināti – jā, tas darbojas.
Šī vieta atrodas Ziemeļbavārijā.
Netālu no uz jumta uzstādītas mobilo sakaru raidstacijas dzīvojamā rajona iedzīvotājus izdevās iesaistīt
ATHEM3 pētījumā, lai veiktu nepieciešamos izmeklējumus.
Privātā dārzā mobilo sakaru antenas ēnā tika uzstādīta telts, kurā pētījuma dalībnieki vēlāk sešu cilvēku
grupās veica koncentrēšanās testu, kas kalpoja kā novēršana no faktiskā mērījuma procesa.
Dzīvojamajā treilerī blakus dārza teritorijai visiem 24 pētījuma dalībniekiem tika uzlikts sirdsdarbības mainīguma
(HRV) mērītājs, kas bija atvests no profesora Mosera institūta.
Ar uz krūtīm piestiprinātām elektrodēm tika uzsākta 24 stundu EKG un HRV reģistrēšana.
Dati, kas iegūti no šī nelielā mērītāja, sniegtu informāciju par to, cik labi autonomā nervu sistēma pielāgojas slodzēm.
Šo eksperimentālo uzstādījumu papildina augstas precizitātes antenas starojuma mērījumi.
Taču, lai HRV varētu pienācīgi izvērtēt, mums šeit ir bikoniska antena, kas uztver mobilo sakaru
signālus 800 MHz diapazonā UMTS, LTE 800 un GSM 900 tīklos.
Viss tiek pārraidīts pa antenas kabeli uz Rohde & Schwarz augstfrekvences spektra analizatoru.
Un tas savukārt ir pieslēgts manam datoram ar LAN kabeli.
Un tas, kas parasti redzams šeit, uz mērītāja ekrāna, tiek attēlots šeit.
Pašlaik ir iestatīts režīms „Clear Write“, tas nozīmē, ka signāli tiek attēloti tādi, kādi tie ir — gan augšup, gan lejup.
Un tagad es šeit izvēlos „Max Hold“ — tas nozīmē, ka tagad mums ir divas līknes.
Dzeltenā līkne attēlo signālus režīmā „Max Hold“ — augstākās reģistrētās vērtības.
Savukārt zaļā līkne parāda pašreizējo vērtību.
Un, kad vēlāk notiks eksperiments, viss tiks filmēts, lai pēc tam jebkurā brīdī varētu mierīgi noskatīties šīs divas
stundas ilgās testa fāzes ierakstu un pārliecināties, kāda bija situācija saistībā ar mobilo sakaru starojumu.
Lai panāktu vislabākos un no šūnu bioloģijas viedokļa optimālos laboratorijas rezultātus,
tika izmantota pētījuma dalībnieku asins paraugi.
Tikai septiņas stundas pēc asins paraugu ņemšanas asins transporta automašīna ieradās Slovākijas Zinātņu
akadēmijas Vēža pētniecības institūtā Bratislavā, vedot pa četriem paraugiem no četriem pētījuma dalībniekiem.
Anonīmās un dubultaklās asins šūnu analīzes nosaka DNS lūzumus un hromosomu bojājumus metafāzē — šūnu
dalīšanās posmā, kurā hromosomas kļūst labi saskatāmas.
Šeit mēs pētām hromosomu metafāzes.
Mēs fiksējam šo hromosomu metafāzes ar 63-kārtīgu palielinājumu.
Kad visas metafāzes ir reģistrētas, es tās eksportēju uz savu datoru un katrai metafāzei analizēju, cik
liela ir dizentrija un cik daudz gredzenu tajā ir.
Pēc aberāciju biežuma mēs varam noteikt, vai ir radušies bojājumi vai nē.
Viens no aizraujošajiem aspektiem saistībā ar šo laboratorijas analīžu zelta standartu, protams, bija tas, vai
atklātos kāda iespējamā atšķirība starp pētījuma dalībniekiem.
Tātad, vai tie, kas dzīvo tuvāk raidstacijām, ir pakļauti lielākam veselības riskam nekā tie, kas dzīvo tālāk no tām.
Profesors Belyaev vienu no svarīgākajiem laboratorijas pētījumu secinājumiem apkopojis šādi:
Analizējot hromosomu aberāciju kopējo skaitu, tika konstatēta ārkārtīgi liela un statistiski
nozīmīga atšķirība starp pakļauto un nepakļauto grupu:
Hromosomu aberācijas eksponētās grupas šūnās tika novērotas gandrīz divas reizes biežāk nekā neeksponētās grupas šūnās…
Šo pētījumu rezultāti pirmo reizi tika publicēti starptautiskā mērogā 2024. gadā.
Attēlā redzamās hromosomu anomālijas ir nepārprotami redzamas.
Jau šis fakts vien liecina par bioloģiski ticamu mehānismu un tādējādi par ievērojami paaugstinātu vēža
risku cilvēkiem, kuri dzīvo mobilo sakaru antenu tuvumā.
Būtībā šie dati apstiprināja mūsu secinājumu, ka hromosomu bojājumu pieaugums to cilvēku šūnās, kuri dzīvo
staciju tuvumā, ir izraisīts ar pakļautību lejupvērstajiem signāliem, piemēram, GSM vai LTE.
Tātad tas bija mūsu galīgais secinājums par šo projektu.
Šajā publikācijā ir atrodams vēl viens pārsteidzošs variants.
Tika ņemtas vērā Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras noteiktās robežvērtības zemas intensitātes jonizējošajam starojumam.
Aizsardzības robežvērtība šajā gadījumā ir viens milisieverts. Tā ir starojuma devas fizikālā mērvienība.
Saistībā ar radioaktīvo iedarbību to izmantoja kā salīdzināšanas pamatu ATHEM3 pētījumā.
Fizikālo vienību sievertu var izteikt kā hromosomu bojājumus un otrādi.
ATHEM3 pētījumā reģistrētie vidējie hromosomu bojājumi atbilst ekvivalentai devai 74,6 milisivertiem.
Šo vērtību sadalīja ar 10, jo pētījuma dalībnieki bija dzīvojuši antenas tuvumā aptuveni 10 gadus.
Ko mēs esam darījuši: Starptautiskajai Atomenerģijas aģentūrai ir īpaša rokasgrāmata.
Tas liecina, ka jonizējošā starojuma devu var noteikt, pamatojoties uz hromosomu aberāciju mērījumiem.
Mēs piemērojām šo metodi un noteicām jonizējošā starojuma devu, kas radītu tādu pašu efektu, kādu novērojām mūsu ATHEM3 projekta
dalībnieku grupā, kas bija pakļauta augstai starojuma iedarbībai.
Tas, kas šeit vēl diezgan diskrēti izpaužas, iespējams, ir pirmšķirīga paradigmas maiņa.
ATHEM3 pētījuma vadītājs to redz līdzīgi.
Ir Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, kas izdod vadlīnijas.
Un mēs reiz atļāvāmies mazliet paspēlēties un jautājām: kā tas īsti ir citā zinātnes jomā?
Mēs devāmies uz Starptautisko Atomenerģijas aģentūru un ieguvām tās vadlīnijas.
Un kas ir jauki: bojājumi, ko mēs redzam, ir pilnīgi tādi paši kā tie, ko redzēja viņi.
Un, ņemot vērā bojājumu apjomu, viņi var noteikt devu.
Tagad mēs runājam par divām atšķirīgām standartizācijas jomām.
Viens no tiem ir jonizējošais starojums, bet otrs — nejonizējošais starojums.
Jāzina, ka tehniski runājot, tās ir divas pilnīgi atšķirīgas lietas, kas skaidri nošķiras viena no otras.
Bioloģijā šāda nošķiršana vispār nav jēgpilna.
Tāpēc no bioloģiskā viedokļa ir loģiski to pārbaudīt: šeit rodas DNS un hromosomu
bojājumi, un šeit rodas DNS un hromosomu bojājumi.
Jā, Dieva dēļ, kā gan šūna varētu zināt, vai kaitējums ir radies jonizējošā starojuma vai nejonizējošā starojuma dēļ…
– tas taču ir pilnīgs muļķības, kaitējums jau ir nodarīts.
Un atkarībā no tā, pēc kādiem noteikumiem mēs vadāmies, tas ir robežvērtību pārkāpums, vai arī, ja ņemam vērā parastos
noteikumus – tā, kā tas pie mums ir ierasts ikdienā, un ja mēs izrietam no nejonizējošā starojuma – tad tas ir
zinātnisks secinājums, par kuru ierēdnis saka: Tas taču nevar būt, tas taču neiekļaujas kopainā!
Šūnai tas ir vienalga.
Bet kāpēc no radioaktīvajām vielām izstarotais starojums vispār ir bīstams?
Visi šī starojuma veidi iedarbojas uz cilvēka šūnām un var pārveidot veselas šūnas
par vēža šūnām vai bojāt ģenētisko materiālu.
Attālinoties no radioaktīvā avota, starojums samazinās un to daļēji aiztur starpā esošie materiāli.
Pilnīgi skaidrs, tā ir situācija, kas līdzinās Galileja gadījumam, kurš uzskatīja, ka Zeme nav plakana, bet gan apaļa.
Valdība jūtas, ka tiek traucēta tās labi iedibinātā kārtība, un pārējo stāstu zina ikviens.
Tad viņam tas oficiāli bija jāatsauc, bet 500 gadus vēlāk mēs zinām, ka viņam jau toreiz bija taisnība.
Un tagad, būdams zinātnieks, vienmēr ir labi, ja cilvēks cenšas būt pieticīgs.
Es šeit salīdzinu sevi ar Galileo.
Un, lūdzu, piedodiet man, bet mēs runājam par to, ka jāapgāž zinātniska dogma.
To jau ir sapratuši daudzi kolēģi.
No šiem secinājumiem varētu izrietēt šāds rezultāts:
Tas, ka ATHEM3 pētījuma rezultāti zinātniskajās aprindās tiek apspriesti arī pretrunīgi, ir šīs lietas būtība.
Svarīgi ir, lai jaunās atziņas vispār tiktu izplatītas.
Pasaulē lielākajā toksikoloģijas kongresā, kas pēdējo reizi notika 2025. gada oktobrī Pekinā, profesors Igors Beljajevs ieguva
iespēju uzstāties plašas nozares speciālistu auditorijas priekšā.
Un tomēr Zeme griežas. – Cerams, drīzumā arī iestādes.
Tas bija patiešām lielisks kongress. Starptautisks kongress par genotoksicitāti un toksikoloģiju.
Dalībnieku skaits pārsniedza 1 000.
Lielākā daļa bija no Ķīnas un Āzijas, bet no Amerikas Savienotajām Valstīm, Eiropas un citām pasaules daļām,
piemēram, Latīņamerikas, Kanādas un Austrālijas, bija mazāk.
Man tika piedāvāts nolasīt referātu.
Mana prezentācija bija veltīta mūsu ATHEM3 pētījuma rezultātiem ...
Mēs tur pretstatījām trīs Federālās radiācijas aizsardzības aģentūras pārstāvjus pieciem ārstiem.
Mēs pastāstījām savus stāstus.
Tas bija dīvaini, jo mēs, ārsti, jau bijām pilni ar emocijām.
Mēs esam cīnījušies par saviem pacientiem, tostarp arī Dr. Barbara Dohmen, kura Melno mežu
reģionā ir ļoti, ļoti aktīva. Tu viņu pazīsti, Klaus.
Arī citi. Barbara parādīja filmu par cilvēkiem ar paaugstinātu jutību pret elektromagnētisko starojumu, kuri ir
spiesti pārziemot mežā aukstumā un kuriem viņa ziemā nodrošina segas, lai tie varētu pasargāties no starojuma.
Un, godīgi sakot, neviens brīvprātīgi neatsakās no siltas dzīvokļa, siltas mājas, ja vien
viņu tik ļoti netraucē radiofrekvenču starojums.
Nu, bet šie kungi un dāmas sēdēja mums pretī bez jebkādas emocijas:
„Mēs reģistrējam to, ko jūs mums sakāt.“
ASV tiesas prāvās par smadzeņu audzēju jautājumu pierādījumu bāze tagad ir papildināta ar ATHEM3 pētījuma rezultātiem.
Salīdzinošā pieeja, ka radioaktīvais starojums un mobilo sakaru starojums var radīt līdzīgus kaitējumus, paver
jaunas perspektīvas veselības apdraudējumu novērtēšanā.