Och det som chockade och gjorde intryck på mig då var att hon sa att det var ”Änkornas gata” där
hon bodde, eftersom så många män hade dött där.
Och han förklarade detta med hjälp av en mobilmast som praktiskt taget står i deras grannskap
och som har strålat ut signaler över hela gatan.
Den wienske forskaren hade lyckats övertyga amerikanska domare om att icke-termiska biologiska effekter kan skada våra gener.
Men varför vill befolkningen ha 5G? Jo, för att man får höra att det är något fantastiskt, att man kan se filmer snabbt.
Och varför vill befolkningen snart ha 6G?
Eftersom det återigen säljs till henne som något nytt, något ännu bättre.
Och utifrån denna kunskap om de biologiska rytmerna stod det helt klart för mig att smartphones och dessa tekniska
medier stör barnens biologiska rytmer och berövar barnen en stor del av den livsglädje som de egentligen borde ha.
Den undersökande filmaren Klaus Scheidsteger har i många år granskat mobilindustrin med ett kritiskt öga.
I hans dokumentärfilm ”Det digitala dilemmat” från år 2024 kommer framstående forskare,
läkare, byggbiologer och drabbade till tals.
I sin senaste film ”Die Witwenstraße” undersöker Scheidsteger bland annat frågan: Hur många tillfälligheter tål en gata?
Varför titeln ”Änkevägen”?
Längs hela gatan strålar en mobilmast, och det är påfallande många kvinnor på denna gata som har blivit änkor.
Därav kom titeln ”Die Witwenstraße”.
Filmen skildrar en rad personliga öden och ställer en obekväm fråga:
Vad händer när människor under flera års tid märker förändringar i sin hälsa, men inte
får någon förklaring eller några svar på detta?
”Die Witwenstraße” är en gripande reportage om de drabbade, bakgrunden och frågan om hur vi
hanterar de eventuella riskerna med modern teknik.
Den 30 april 2026 visades Klaus Scheidstegers nya film för första gången i Schweiz, i Thun, inom ramen för
ett specialarrangemang, följt av en paneldiskussion.
Intresset har visat att ämnet väcker engagemang och berör många.
Denna reportage tar oss dit där diskussionerna ofta slutar – till människorna själva.
I en bostadsgata förekommer allt fler allvarliga sjukdomsfall och dödsfall.
Anhöriga börjar ställa frågor.
De letar efter samband, talar med experter och stöter därvid på en spänning mellan personlig
erfarenhet, vetenskaplig bedömning och samhällsdebatt.
Den 30 minuter långa reportagen belyser bakgrunden till hur mobilfunkstudien om ”Atermiska biologiska effekter vid långvarig
exponering för högfrekventa elektromagnetiska fält med låg intensitet” (ATHEM3) och
ger en inblick i det vetenskapliga arbetet.
”Die Witwenstraße” skildrar denna jakt på svar på de frågor som dyker upp – lugnt, sakligt och utan förhastade svar.
Se nu reportaget ”Die Witwenstraße”.
För 30 år sedan byggde vi ett hus här i Lichtenbusch.
Min man är tandläkare, jag är läkare. Vi byggde upp vår mottagning, fick samtidigt tre barn med åtta års mellanrum,
en underbar trädgård och – till en början hade vi det bra.
Påverkar det människorna? Vissa säger ja, andra nej.
Ja, och jag kom fram till följande slutsats: Ja, det har stor inverkan på människors hälsa.
Och plötsligt föll pusselbitarna på plats.
Jag undrade varför så många människor på vår gata drabbas av epileptiska anfall?
Varför drabbas vi av så mycket cancer?
Han sa: ”Nej, jag går inte ner i källaren.”
Under tiden hämtade jag min mätare.
Strålningsnivån låg återigen över 20 000 här i vårt kök. Alldeles, alldeles, alldeles för hög.
Innan dess låg den på 0,02. Det betyder att den just hade stigit kraftigt.
Och min man sa: ”Vet du, jag vill inte leva så här längre.”
I det ögonblicket inträffade det epileptiska anfallet. Därefter följde hjärnblödningen.
Och nästa dag blev han inlagd på sjukhus. Han hann inte märka något av det.
Och tre månader senare avled han, helt förlamad, i ett vakenkomatillstånd, ansluten till respirator och dialys.
Och därför vill jag tacka er ännu en gång:
Vi fortsätter, för det finns så många människor – vars berättelser handlar om människor som vi måste skydda.
Drygt ett år efter dr Roger Krouts bortgång hölls en stor mobilkommunikationskongress i Mainz.
Ett exklusivt evenemang kring den då pågående 5G-diskussionen med eliten inom mobilforskningen.
Min kommentar då löd: ”Rörande stunder, högsta vetenskapliga kompetens från hela världen, en uppmärksam publik.”
I en blandning av föreläsningar, paneldiskussioner, workshops, utställningsmontrar och
kontinuerliga diskussioner avlöste höjdpunkterna varandra.
Symposiet i Mainz, som hölls den 4–6 oktober 2019 i det anrika kurfurstliga slottet, belyste de bekymmer som präglar
den internationella forskarvärlden ur många olika perspektiv.
Ofta råder okunnighet och cynism, vilket exemplet med dr Monika Krout visar.
Vår kommun förbjuder mig att offentliggöra det jag ser, eftersom det skulle kunna påverka fastighetspriserna negativt.
Och sändarmasten – vi stämde Telekom för sändarmasten redan när min man fortfarande levde.
Domaren skrev i domen: ”Även om käranden utsätts för livsfara föreligger ingen rättsstridighet.”
Och det var en sändarmast som under 25 år saknat tillstånd att stå på den här platsen, där antennerna hade placerats två meter
för lågt, där felaktiga antenner hade monterats, och tack vare en byggbiolog som också befinner sig här i rummet gjorde
jag sedan ytterligare mätningar med en frekvensanalysator.
Det hade modellerats in fler frekvenser än vad som var tillåtet.
Kongressen i Mainz var ett utmärkt tillfälle att utbyta erfarenheter med ledande forskare från hela världen.
De personliga uttalandena från dr Monika Krout, läkaren från Witwenstraße, hade haft effekt.
Ja, det var ett evenemang som anordnades av Kompetenzinitiative i Mainz på den tiden, med 5G-mobilnät som tema.
Och dr Monika Krout hade där, efter evenemanget eller mot slutet av evenemanget, berättat om sin
egen situation, nämligen att hon nyligen blivit änka.
Och det som chockade och gjorde intryck på mig då var att hon sa att det var ”Änkornas gata”
där hon bor, eftersom så många män har dött där.
Och han förklarade och redogjorde för detta med hjälp av en mobilmast som praktiskt taget står i deras
grannskap och som har strålat ut signaler över hela gatan.
Efter evenemanget samlades man i ett separat rum tillsammans med många andra och diskuterade den här frågan.
Och samtidigt växte tanken fram att om man gör ett sådant påstående, borde man egentligen undersöka det
vetenskapligt för att ta reda på varför så många män dog?
Och så uppstod alltså, praktiskt taget under din ledning och tack vare dina förslag, idén att
omvandla det hela till ett forskningsprojekt.
Mobilnät och hälsa – ett ämne som alltid varit omtvistat.
Det gäller alltså att skapa fakta.
Säkra fakta med hjälp av ett forskarteam bestående av de främsta experterna.
Som projektledare lyckades jag få med mig cancerforskaren prof. dr Wilhelm Mosgöller från MedUni Wien.
Den nya studien fick namnet ATHEM3 till följd av det framgångsrika erkännandet av ATHEM1- och
ATHEM2-studierna, som genomfördes av professor Mosgöller.
Forskaren från Wien hade lyckats övertyga amerikanska domare om att icke-termiska biologiska effekter kan skada våra gener.
ATHEM1 och ATHEM2 har, om man så vill, klarat kvalitetskontrollen i samband med en amerikansk grupptalan.
Projekten ATHEM1 och ATHEM2 har fått ett positivt omdöme av en amerikansk domare vid Högsta domstolen i Washington.
Och jag tror att det finns få forskare som kan säga detsamma om sina projekt.
För att göra en lång historia kort: ATHEM3-projektet samlar återigen ett tvärvetenskapligt
team där många specialister gör sitt allra bästa.
Vi ville alltså särskilt utesluta alla spår av dilettantism , som återkommer gång på gång inom dessa forskningsområden.
Tack vare professor Mosgöllers förmedling kunde cellbiologen professor Igor Belyaev anlitas.
Han är också huvudvittne för åklagarsidan i USA.
Prof. Igor Belyaev har i många år efterlyst en justering av de nuvarande gränsvärdena för konsumentskyddet.
Han anses världen över vara en högt respekterad expert.
Jag var medlem i EMF-arbetsgruppen inom Europeiska akademin för miljömedicin, som utarbetade säkerhetsgränsvärdena
för exponering för lågfrekventa elektromagnetiska fält.
De gränsvärden som vi har föreslagit är betydligt lägre än de som gäller i de flesta europeiska länder.
Jag anser alltså att de nuvarande ICNIRP-gränsvärdena är för höga och att de bör sänkas avsevärt.
- Precis som vi föreslog för Europeiska akademin för miljömedicin.
De så kallade skyddsmyndigheterna arbetar enligt föråldrade riktlinjer.
Mätteknikern i teamet vet vad han talar om.
Han blir dagligen uppsökt av människor som anser att deras hälsoproblem beror på den ständigt ökande strålningsbelastningen.
Antalet personer med hälsoproblem ökar tydligt.
Särskilt när 5G-sändare tas i drift.
Och 5G-tekniken togs ju i bruk utan att man först hade genomfört en konsekvensbedömning
av de hälsorisker som tekniken kan medföra.
Redan under 3G-eran väckte TNO-studien från Nederländerna väckte stor uppståndelse, då man konstaterade att en tiondel av
strålningsintensiteten från UMTS räcker för att orsaka samma hälsoproblem och kognitiva konsekvenser som hos GSM .
Man lyssnade inte på varningen då.
Man genomförde sedan ett motförsök, naturligtvis med andra frekvenser, andra intensiteter och andra personer,
så att allt lugnade ner sig – publiken och befolkningen.
Och sedan kom 4G, och återigen har man efterlyst en utredning av vilka hälsoeffekter denna teknik överhuvudtaget kan ha.
Det genomfördes inte heller. Och när det gäller 5G är det ännu mer problematiskt att ännu fler människor reagerar.
Och det fanns ju många städer i Europa som till en början sa: Moratorium! – Vi vill först ta reda på vad som pågår.
Men jag tror att alla dessa moratorier under tiden helt enkelt har ”slätats ut”.
Det fanns en lobby som helt enkelt hävdade att det inte fanns några hälsoproblem.
Och politikerna – som ju inte är läkare och i det här fallet kanske inte heller har den tekniska kompetensen som
krävs för att förstå detta – gav då efter på något sätt och sa: ”Okej, det är vad befolkningen vill.”
Men varför vill befolkningen ha 5G? Jo, för att man får dem att tro att det är något fantastiskt, att man kan se filmer snabbt.
Och varför vill befolkningen snart ha 6G?
Eftersom det återigen säljs till henne som något nytt, något ännu bättre.
Återigen lyckades man, tack vare studieledaren prof. Mosgöllers förmedling, anlita en av pionjärerna
inom modern mätning av hjärtfrekvensvariabilitet.
Jag var under många år professor i fysiologi vid Medicinska universitetet i Graz med inriktning
på kronobiologi, det vill säga biologiska rytmer.
Och utifrån denna kunskap om de biologiska rytmerna stod det helt klart för mig att smartphones och dessa tekniska
medier stör barnens biologiska rytmer och berövar dem en stor del av den livsglädje som de egentligen borde ha.
Att anlita professor Moser var ett viktigt drag, för han har mycket att erbjuda.
Den här jackan har alltså skickats upp i rymden i två exemplar.
Vi har samarbetat med den ryska rymdorganisationen sedan 1991 och har först genomfört mätningar på en
österrikisk kosmonaut och därefter på tio ryska kosmonauter.
Den här jackan kan nämligen mäta just de kroppsrytm som vi också använder i ATHEM-projektet.
Och jackan användes för att samla in omfattande information om kosmonautens hälsa.
Och det spännande var att ryssarna var väldigt entusiastiska över resultaten.
Eftersom de säger att man inom medicinen oftast mäter sjukdom, men att vi istället utgick från hälsan och att våra mätmetoder
just kunde återspegla kosmonauternas hälsa, vilket är anledningen till att ryssarna sedan undersökte
detta för att kontrollera dessa kosmonauters hälsa.
Eftersom kosmonauter måste vara friska.
Om de blir sjuka går det inte att kalla på en läkare i efterhand, och i rymden finns det dessutom få läkare.
Alla känner väl till den orubbliga galliska byn och dess framgångsrika kamp ”David mot Goliat”.
Även kampen om vetenskapens erkännande verkar vara av samma slag. I fallet med ATHEM3 behövdes en by som, så att
säga, uppfyllde de neutrala vetenskapliga förutsättningarna.
Utmaningen med ATHEM3 var att hitta ett område, en region, en geografisk region där man har två jämförbara
grupper intill varandra, där den ena gruppen utsätts för hög strålning och den andra för låg strålning.
Varför är det nödvändigt med två jämförbara grupper?
Det är helt klart att vi vill försäkra oss om att skillnaden, om vi skulle hitta någon, verkligen beror på strålningen och inte
till exempel på att den ene bor bredvid fabriken och utsätts för avgaser, medan den andre bor i
den vackra, underbara kurorten med frisk luft.
Det går inte så där. Så fungerar inte forskning.
Vi har hittat det. Det var inte helt enkelt, men det tog sin tid.
Till slut var vi övertygade om att ja, det här fungerar.
Den lämpliga platsen ligger i norra Bayern.
I närheten av en mobilbasstation som monterats på taket kunde man få med invånarna i bostadsområdet i de
nödvändiga undersökningarna inom ramen för ATHEM3-studien.
I en privat trädgård, i skuggan av mobilantennen, hade ett tält satts upp, där försökspersonerna senare i
grupper om sex genomförde ett koncentrationstest – en avledning från själva mätningen.
I husvagnen bredvid trädgårdsområdet fick samtliga 24 försökspersoner utrustningen för
mätning av hjärtfrekvensvariabilitet (HRV) från professor Mosers institut påsatt.
Med elektroderna fästa på bröstet inleddes registreringen av ett 24-timmars-EKG och HRV inleddes.
Uppgifterna från den lilla mätaren skulle ge en bild av hur väl det autonoma nervsystemet anpassar sig till påfrestningar.
Mycket exakta mätningar av antennstrålningen kompletterar detta försöksuppställning.
För att HRV ska kunna utvärderas på ett bra sätt har vi här en bikonisk antenn som registrerar mobilsignaler i
frekvensområdet 800 MHz för UMTS, LTE 800 och GSM 900.
Hela systemet är anslutet via en antennkabel till en högfrekvensspektrumanalysator från Rohde & Schwarz.
Och den är i sin tur ansluten till min dator med en LAN-kabel.
Och det som normalt visas här på mätarens skärm visas här.
För närvarande är inställningen ”Clear Write”, vilket innebär att signalerna visas precis som de är, upp och ner.
Och nu ställer jag in ”Max Hold” här, vilket innebär att vi nu har två kurvor.
Den gula kurvan visar signalerna i ”Max Hold”, det vill säga de högsta värdena som finns.
Och den gröna kurvan visar det aktuella värdet.
Och när försöket sedan genomförs kommer det hela att filmas, så att man senare när som helst kan titta igenom
dessa två timmar av testfasen i lugn och ro och se hur situationen såg ut när det gäller mobilstrålning.
För att kunna uppnå de bästa möjliga och faktiskt cellbiologiskt optimala
laboratorieresultaten arbetade man med testpersonernas blod.
Bara sju timmar efter blodprovstagningen anlände blodtransportbilen med fyra prover vardera från
fyra försökspersoner till cancerforskningsinstitutet vid Slovakiens vetenskapsakademi i Bratislava.
De anonymt och dubbelblint genomförda blodcellsanalyserna registrerar DNA-brott och kromosomskador i metafasen, det vill
säga under celldelningen, då kromosomerna blir tydligt synliga.
Här undersöker vi kromosomernas metafaser.
Vi kartlägger metafaserna hos dessa kromosomer vid 63-faldig förstoring.
När alla metafaser har registrerats exporterar jag dem till min dator och analyserar för varje metafas
hur mycket dizentrik och hur många ringar som finns.
Utifrån hur ofta avvikelserna förekommer kan vi avgöra om det föreligger någon skada eller inte.
En spännande aspekt av denna guldstandard inom laboratorieanalys var naturligtvis om det skulle visa
sig finnas någon skillnad mellan försökspersonerna.
Om de som bor närmare sändaranläggningarna utsätts för en större hälsorisk än de som bor längre bort från anläggningen.
Professor Belyaev sammanfattar en av de viktigaste slutsatserna från laboratorieundersökningarna på följande sätt:
Vid analysen av det totala antalet kromosomavvikelser framkom en extremt stor och statistiskt signifikant
skillnad mellan den exponerade och den icke-exponerade gruppen:
Kromosomavvikelser förekom nästan dubbelt så ofta i cellerna hos den exponerade gruppen
jämfört med cellerna hos den icke-exponerade gruppen…
De första internationella publikationerna av dessa forskningsresultat kom år 2024.
De avbildade kromosomavvikelserna framgår tydligt.
Detta i sig tydliggör en biologiskt rimlig mekanism och därmed en avsevärt ökad cancerrisk
för människor som bor i närheten av mobilmaster.
I grund och botten bekräftade dessa data vår slutsats att ökningen av kromosomskador i cellerna hos personer
som bor i närheten av basstationer orsakas av exponering för nedlänkssignaler, såsom GSM eller LTE.
Det var alltså vår slutliga slutsats av detta projekt.
I publikationen finns det ytterligare en förvånande variant.
Man har beaktat Internationella atomenergiorganets gränsvärden för lågdoserad joniserande strålning.
Det skyddande gränsvärdet ligger här på en millisievert. Detta är den fysikaliska enheten för stråldosen.
I samband med den radioaktiva exponeringen användes den som jämförelse i ATHEM3.
Man kan nämligen uttrycka den fysikaliska enheten sievert i form av kromosomskador och tvärtom.
De kromosomskador som i genomsnitt registrerades i ATHEM3-studien motsvarar en ekvivalentdos på 74,6 millisievert.
Detta värde har dividerats med 10, eftersom försökspersonerna har bott i närheten av antennen i cirka 10 år.
Vad vi har gjort: Internationella atomenergiorganet har en särskild handbok.
Detta visar att dosen av joniserande strålning kan bestämmas utifrån mätningar av kromosomavvikelser.
Vi har tillämpat denna metod och fastställt den dos av joniserande strålning som skulle leda till
samma effekt som vi observerade hos gruppen av deltagare med hög exponering i vårt ATHEM3-projekt.
Det som här ännu uttrycks på ett ganska diskret sätt kan möjligen vara ett paradigmskifte av högsta klass.
Den ansvarige för ATHEM3-studien delar denna uppfattning.
Det finns Internationella atomenergiorganet, som utfärdar riktlinjer.
Och vi tillät oss att ha lite kul och frågade oss: Hur är det egentligen inom ett annat kunskapsområde?
Vi vände oss till Internationella atomenergiorganet och skaffade oss deras riktlinjer.
Och det fina är: Skadorna som vi ser är exakt samma som de som de har sett.
Och utifrån skadans omfattning kan de dra slutsatser om dosen.
Nu talar vi om två olika standardiseringsområden.
Det ena är joniserande strålning och det andra är icke-joniserande strålning.
Man måste vara medveten om att det tekniskt sett rör sig om två helt skilda saker som är tydligt åtskilda från varandra.
Inom biologin är denna uppdelning helt meningslös.
Och därför är det ur biologisk synvinkel naturligt att undersöka detta: Här uppstår DNA- och
kromosomskador, och här uppstår DNA- och kromosomskador.
Ja, för Guds skull, hur ska cellen kunna veta om skadan beror på joniserande strålning eller icke-joniserande
strålning … – det är ju rent nonsens, skadan finns där.
Och beroende på vilka regler vi utgår ifrån handlar det om överskridanden av gränsvärden, eller – om vi utgår från de
vanliga reglerna – precis som det är etablerat hos oss i vardagen, och om vi utgår från icke-joniserande strålning
– då är det ett vetenskapligt resultat där en tjänsteman säger: Det kan inte stämma, det passar ju inte in i bilden!
Cellen bryr sig inte om det.
Men varför är egentligen strålningen från radioaktiva ämnen farlig?
Alla typer av denna strålning påverkar människans celler och kan omvandla friska celler till cancerceller eller skada arvsmassan.
Ju längre bort man kommer från den radioaktiva källan, desto svagare blir strålningen, och den
skärmas delvis av av material som finns emellan.
Helt klart, det är en situation som med Galileo, som anser att jorden inte är platt utan rund.
Det etablerade samhället känner sig störd i sin välordnade tillvaro, och resten av historien känner alla till.
Han måste då officiellt ta tillbaka det, men 500 år senare vet vi att han hade rätt.
Och som forskare är det alltid bra att öva sig i ödmjukhet.
Här jämför jag mig med Galileo.
Och man får gärna ha överseende med mig, men vi talar ju om att ifrågasätta ett vetenskapligt dogm.
Det har många kollegor redan insett.
Slutsatsen av dessa insikter skulle kunna se ut så här:
Att resultaten från ATHEM3-studien också diskuteras kontroversiellt i vetenskapliga kretsar ligger i sakens natur.
Det är viktigt att nya rön överhuvudtaget sprids.
Vid världens största toxikologikongress, som senast hölls i Peking i oktober 2025, fick professor Igor Belyaev tillfälle
att hålla ett föredrag inför en stor publik av fackfolk.
Och jorden rör sig trots allt. – Förhoppningsvis kommer även myndigheterna att göra det snart.
Det var verkligen en fantastisk kongress. En internationell kongress om genotoxikologi och toxikologi.
Det var över 1 000 deltagare.
De flesta kom från Kina och Asien, medan det inte var så många från USA och Europa eller andra delar av
världen, såsom Latinamerika, Kanada och Australien.
Jag blev inbjuden att hålla ett föredrag.
Min presentation handlade om resultaten från vår ATHEM3-studie ...
Vi har där ställt tre personer från Federala strålskyddsmyndigheten mot fem läkare.
Vi har berättat våra historier.
Det var konstigt, för vi läkare var redan fyllda av känslor.
Vi har kämpat för våra patienter, bland annat även dr Barbara Dohmen, som är mycket, mycket
aktiv i Schwarzwald. Du känner henne, Klaus.
Och andra också. Barbara visade en film om elektrosensitiva personer i skogen som tvingas övervintra i
kylan, och som hon sedan förser med filtar på vintern, eftersom de flyr från strålningen.
Och ärligt talat, ingen ger frivilligt upp en varm lägenhet, ett varmt hem, om man inte
drabbas så hårt av störningar från radiovågor.
Ja, men de där herrarna satt känslolöst mittemot oss:
”Vi noterar vad ni säger till oss.”
Bevisningen i de amerikanska rättegångarna om hjärntumörer har nu kompletterats med resultaten från ATHEM3-studien.
Den jämförande synvinkeln, enligt vilken radioaktiv strålning och mobilstrålning kan orsaka liknande skador, öppnar
upp för ett nytt perspektiv vid bedömningen av hälsorisker.