„Elevii din clasa a VIII-a trebuie să proiecteze un bordel pentru toată lumea”, titra ziarul BILD pe 22 mai 2026.
Elevii cu vârste cuprinse între 13 și 15 ani au primit, în cadrul orelor de educație sexuală, sarcina
de a analiza, printre altele, următoarele întrebări:
„Ce conținut trebuie să ofere noul bordel tuturor?”
Și „Ce preferințe sexuale trebuie satisfăcute și abordate în aceste spații?”
Mulți părinți au reacționat cu îngrozire.
Dar s-au tras concluziile necesare din acest incident?
Sau este vorba de un plan pus la cale cu mult timp în urmă, care se aplică deja în grădinițe?
Cine se află, mai exact, în spatele acestui proiect?
Face acest lucru parte din programa de învățământ privind sexualizarea timpurie, care promovează egalitatea de
gen, intitulată „Diversitatea sexuală și de gen ca teme ale pedagogiei incluzive în educația timpurie”?
Cum a ajuns această „educație sexuală” în școlile și grădinițele noastre?
La ce servesc, de fapt, noile „cuiburi de alint”, „spații de explorare” și „spații de masturbare”?
Aceste măsuri își au originea în activitatea lui Helmut Kentler, pedagog specializat în
educația sexuală, care a decedat în anul 2008.
Cu teza sa, care nu poate fi susținută științific, el a influențat mai mult decât oricine altcineva viziunea
germanilor asupra educației sexuale timpurii a copiilor.
El a spus: „Copiii sunt, încă de la naștere, ființe sexuale, cu propriile nevoi și fantezii sexuale”.
Această afirmație fatală este prezentată în mod arbitrar ca un fapt – ba chiar ridicată la rangul de premisă – de către
succesorii pedofilului Kentler, Uwe Sielert, Stefan Timmermanns și Elisabeth Tuider, precum și de alții din armata academică a
așa-numiților experți în sexualitate, este prezentată în mod arbitrar ca un fapt, ba chiar ridicată la
rangul de premisă și repetată de atunci ca un mantră.
Aceasta apare în mod constant și în conceptele de educație sexuală ale grădinițelor,
precum și în programele educaționale ale școlilor.
Aceste programe educaționale își au originea în ideile lui Helmut Kentler, inițiatorul
sexualizării precoce, și în concluziile sale eronate.
Kentler a fost implicat, în calitate de figură-cheie, într-o rețea de activități pedofile
care se întindea pe întreg teritoriul Germaniei.
Rețeaua a facilitat comiterea de acte de violență sexuală împotriva copiilor și adolescenților.
A instituționalizat abuzul și i-a protejat pe făptași.
Kentler a fost principalul responsabil și, sub supravegherea statului exercitată de Serviciul de Protecție a Minorilor din
Berlin, a pus la dispoziția unor infractori, dintre care unii aveau antecedente penale, copii, și a promovat și
practicat în mod deschis abuzul sexual asupra acestora.
Până în prezent, au fost publicate trei rapoarte de cercetare care au analizat și implicarea Oficiului Regional
pentru Protecția Tineretului din Berlin în tolerarea, susținerea și facilitarea violenței sexuale.
Au fost „experimente de nedescris”, a declarat Katharina Günther-Wünsch (CDU), senatoarea responsabilă
cu tineretul din Berlin, cu ocazia prezentării raportului final al Universității din Hildesheim.
Ea vorbește despre cel mai apăsător capitol din istoria asistenței sociale pentru copii și tineri.
Toate institutele de educație sexuală care au un cadru instituțional și care, prin urmare, sunt în
mare parte cofinanțate de stat, se bazează în continuare pe teoriile lui Kentler și Sielert:
Centrul Federal pentru Educație în Domeniul Sănătății, Pro Familia, Institutul de Educație Sexuală, Societatea pentru
Educație Sexuală, Universitatea de Științe Aplicate din Merseburg, Institutul de Cercetare
Sexuală, Medicină Sexuală și Psihiatrie Legală etc.
Încă din 1997, aceste instituții au recunoscut în mod explicit aceste teze în cadrul unei reuniuni
comune și le-au dus mai departe în spiritul lor.
Centrul Federal pentru Educație în Domeniul Sănătății, o instituție subordonată Ministerului
Sănătății, joacă un rol cheie deosebit în acest context.
Împreună cu OMS, care acționează la nivel internațional pentru aproape întreaga lume, organizația s-a dedicat educației
sexuale „holistice” la nivel național, adică pentru Germania.
Dacă se analizează în detaliu ambele organizații, OMS și BZgA, se constată că la nivelurile de conducere se află
numeroși membri ai unor cercuri influente de pedocriminali.
Tot de la BZgA provine și formularea „senzații de plăcere” în cazul sugarilor, care se
regăsește în unele dintre programele regionale.
În acest sens, Centrul Federal folosește argumente aproape identice cu cele ale lui Kentler.
Concluzie: Legea fundamentală și Codul penal garantează o protecție specială a
copiilor, în special împotriva abuzului sexual.
Sub pretextul unei pretinse protecții a copiilor, însă, tocmai această protecție împotriva
abuzurilor urmează să fie subminată în mod viclean.
Unele dintre aceste excese sunt spațiile controversate destinate sexualității copiilor, sub forma unor „cuiburi de giugiuleală”,
a unor „spații de explorare” și a unor „spații de masturbare”.
În acest context, autorii de abuzuri pedofile își susțin punctul de vedere, invocând așa-zise descoperiri științifice.
Documentarul Kla.TV intitulat „Strămoșii sexualizării precoce” dezvăluie adevărații artizani ai criminalității pedofile.
Dar dacă politica, autoritățile și mass-media de referință încurajează cu atâta ușurință aceste curente
pedocriminale, nu ne aflăm oare în fața unei întregi rețele pedocriminale, în care o instituție îi acoperă pe celelalte?