„Žiaci ôsmeho ročníka majú navrhnúť bordel pre všetkých,“ uvádzala noviny BILD 22. mája 2026.
Žiaci vo veku od 13 do 15 rokov dostali v rámci hodín sexuálnej výchovy za úlohu spracovať okrem iného nasledujúce otázky:
„Aké obsahové ponuky musí nový bordel pripraviť pre všetkých?“
A „Aké sexuálne preferencie je potrebné v týchto priestoroch zohľadňovať a riešiť?“
Mnohí rodičia reagovali s hrôzou.
Boli však z tohto incidentu vyvodené potrebné dôsledky?
Alebo ide o plán, ktorý bol pripravený už dávno a realizuje sa už v materských školách?
Kto presne za tým stojí?
Je to súčasťou učebného plánu zameraného na rodovú rovnosť a včasnú sexualizáciu s názvom „Sexuálna a rodová
rozmanitosť ako témy inkluzívnej pedagogiky v ranom detstve“?
Ako sa táto „sexuálna výchova“ dostala do našich škôl a materských škôl?
Na čo vlastne slúžia novo vytvorené útulné úkryty, priestory na objavovanie a „masturbáciu“?
Tieto opatrenia vychádzajú z práce sexuálneho pedagóga Helmuta Kentlera, ktorý zomrel v roku 2008.
Svojou vedecky nepodloženou tézou ovplyvnil pohľad Nemcov na sexuálnu výchovu detí v ranom veku ako nikto iný.
Povedal: „Deti sú od narodenia sexuálne bytosti s vlastnými sexuálnymi potrebami a fantáziami.“
Toto osudné tvrdenie bolo následníkmi pedofila Kentlera – Uwe Sielertom, Stefan Timmermanns a Elisabeth Tuiderová a ďalší z
akademickej armády takzvaných sexuálnych expertov svojvoľne prezentujú ako fakt, ba dokonca ju povýšili
na premisu a odvtedy ju neustále opakujú ako mantru.
Objavuje sa tiež vo všetkých koncepciách sexuálnej výchovy v materských školách, ako aj vo vzdelávacích plánoch škôl.
Tieto vzdelávacie plány vychádzajú z diela zakladateľa konceptu rannej sexualizácie,
Helmuta Kentlera, a z jeho nesprávnych záverov.
Kentler bol ako kľúčová postava zapletený do celonemeckej siete pedofilných aktivít.
Táto sieť umožňovala páchanie sexuálneho násilia na deťoch a mládeži.
Inštitucionalizovalo to zneužívanie a chránilo páchateľov.
Kentler ako hlavný zodpovedný a pod štátnym dohľadom berlínskeho úradu pre mládež zabezpečoval deti pre páchateľov, z
ktorých niektorí boli už predtým trestaní, a otvorene propagoval a organizoval ich sexuálne zneužívanie.
Medzitým vznikli tri výskumné správy, ktoré sa zaoberali aj zapojením berlínskeho krajského úradu pre mládež do
tolerovania, podporovania a umožňovania sexuálneho násilia.
„Boli to ‚neopísateľné experimenty‘,“ uviedla berlínska senátorka pre mládež Katharina Günther-Wünsch (CDU) pri
predstavení záverečnej správy Univerzity v Hildesheime.
Hovorí o najsmutnejšej kapitole v histórii pomoci deťom a mládeži.
Všetky inštitúcie zaoberajúce sa sexuálnou výchovou, ktoré sú inštitucionálne zakotvené a teda väčšinou spolufinancované
štátom, sa však naďalej opierajú o teórie Kentlera a Sielerta:
Spolkové centrum pre zdravotnú osvetu, Pro Familia, Inštitút pre sexuálnu pedagogiku, Spoločnosť pre sexuálnu
pedagogiku, Vysoká škola v Merseburgu, Inštitút pre sexuálny výskum, sexuálnu medicínu a súdnu psychiatriu atď.
Ešte v roku 1997 tieto inštitúcie na spoločnom zasadnutí výslovne ocenili tieto tézy a pokračovali v ich duchu.
Spolková centrála pre zdravotnú osvetu, orgán Ministerstva zdravotníctva, zohráva v
tejto súvislosti mimoriadne kľúčovú úlohu.
Spolu s WHO, ktorá pôsobí na medzinárodnej úrovni takmer v celom svete, sa zaviazala k „komplexnej“
sexuálnej výchove na národnej úrovni, teda v Nemecku.
Ak sa dôkladne preskúmajú obe organizácie, WHO aj BZgA, na vedúcich pozíciách sa objaví
celý rad členov vplyvných pedofilných kruhov.
Z BZgA pochádza aj formulácia o „pocitoch rozkoše“ u dojčiat, ktorá sa objavuje v niektorých krajinských programoch.
Spolková ústredná agentúra pri tom používa takmer identické argumenty ako Kentler.
Záver: Ústava a trestný zákonník zaručujú deťom osobitnú ochranu, najmä pred sexuálnym zneužívaním.
Pod zámienkou údajnej ochrany detí sa však práve táto ochrana pred zneužívaním má zákerne obísť.
Medzi tieto excesy patria aj sporné priestory určené na prejavovanie detskej sexuality v podobe „objímačiek“,
priestorov na objavovanie a „masturbačných miestností“.
V tejto súvislosti sa páchatelia sexuálneho zneužívania detí snažia presadiť svoje názory,
pričom sa odvolávajú na údajné vedecké poznatky.
Dokumentárny film Kla.TV s názvom „Prví otcovia predčasnej sexualizácie“ odhaľuje
pedofilných zločincov, ktorí ťahajú za nitky.
Ak však politika, úrady a hlavné médiá tak ochotne podporujú tieto pedofilné tendencie, neexistuje tu snáď celá pedofilná
sieť, v ktorej si jednotlivé inštitúcie navzájom kryjú chrbát?