По целия свят държавите се затъват в дългове.
В Германия държавният дълг в края на 2025 г. е достигнал 2 661 млрд. евро, т.е. над 2,6 трилиона евро.
В еврозоната общата сума възлиза на 14,5 трилиона евро, а в САЩ – дори на 38,2 трилиона долара.
Както беше показано в предаването „Конспирацията на Ротшилд – Част 1: Войната срещу човечеството“ , причината за този проблем
се крие в това, че влиятелните банкерски фамилии са успели да установят частно контролирани
централни банки в почти всички страни по света.
По този начин те си присвоиха правото да създават пари от нищото, за да ги отпускат след това срещу лихва и сложна лихва.
При това нито една държава не би трябвало да има дългове, тъй като всяка държава има пълното право да емитира
собствени пари, вместо да ги заема срещу плащане на лихви.
Тези разходи за лихви са също така една от причините за все по-нарастващата данъчна и социалноосигурителна
тежест, от която страда обикновеното население.
Чрез връщането на правото за създаване на пари в ръцете на суверенните държави и отпускането на безлихвени кредити всички
правителства биха могли да спестят напълно на своите граждани тежкия товар от
държавния дълг, лихвите и високите данъци и такси.
Това се потвърждава от няколко изключително успешни примера от миналото, които Стивън Митфорд Гудсън, бивш директор на
Южноафриканската централна банка, е документирал в книгата си „История на централните банки и поробването на човечеството“.
Пример 1: Американските колонии
„Когато все още бяха под британско владичество, американските колонии печатаха свои собствени хартиени пари.
Първата колония, която се реши на тази стъпка, беше Масачузетс през 1691 г.
Пенсилвания, Ню Йорк, Делауеър и Мериленд скоро последваха примера им.
Тази валута се наричаше „колониални ценни книжа“ или „кредитни банкноти“.
Тя освободи въпросните колонии от контрола на английските банки и им позволи сами да управляват финансите си в
икономика без инфлация, в която се събираха само малки данъци.
„Постоянният и стабилен икономически растеж, както и нарастващото благосъстояние, бяха
характерни черти на този колониален период.“
Това продължи да върви добре, докато през 1764 г. Банката на Англия не ограничи значително правото на американските колонии да
емитират собствена валута, което доведе до икономически колапс.
Пример 2: Държавната банка в Северна Дакота
В САЩ все още има един-единствен щат, в който съществува държавна банка, която е публична собственост, а именно Северна Дакота.
Това датира от 1919 г., „ когато на тогавашните 48 щата на САЩ беше предоставена
възможността да създадат свои собствени щатски банки.
Северна Дакота беше единствената държава, която прие това предложение, и оттогава банката подпомага финансирането на
недвижими имоти, отпуска заеми за нови бизнес начинания и предоставя кредити на земеделските
стопани при лихвен процент от едва 1 % годишно.
Кредитните кризи или ограниченията върху кредитирането са непознати в Северна Дакота.
„Така Северна Дакота се превърна в най-финансово стабилния и най-богатия щат в САЩ.“
Пример 3: Държавната банка в Руската империя
През 1860 г. в Руската империя е основана държавна банка.
„Тя сечеше монетите и отпечатваше банкнотите на страната, регулираше паричните потоци и отпускаше кредити на ниски
лихви на промишлеността и търговията чрез търговските банки.
Държавната селскостопанска банка отпускаше кредити при лихви, които бяха толкова ниски, че
спокойно можеха да се нарекат такса за обработка.
През последните 20 години на мир в Царската империя, т.е. от 1895 до 1914 г., брутният национален
продукт нарастваше средно с десет процента годишно .
„И накрая, през този период на съществуване на държавната банка не е имало нито
значителна инфлация, нито значителна безработица.“
Заключение:
Във всички тези случаи държавните банки са функционирали отлично, допринесли са за висок
икономически растеж и то без значителна инфлация.
И най-вече нямаше никакво бреме от държавен дълг и лихви.
Това обаче беше толкова трън в очите на големите финансови кръгове, че те се опитаха да го
противодействат с най-престъпните и корумпирани манипулации.
Както бе разкрито в предаванията „Конспирацията на Ротшилд“ – част 1 и част 2 досега те са премахвали всеки политик, който е
пречел на плановете им, и са обхващали всяка страна с война, докато частните им банки не получат правото да емитират
необезпечени банкноти като централни банки и да ги предоставят на правителството срещу плащане на лихви и лихви върху лихвите.
За да може да се изплащат лихвите, населението постоянно беше принуждавано да плаща данъци и такси.
Затова известният икономист Уилям Кънингам (1849–1919) сравни дейността на тези частни банкери в Англия с
гъба, която изсмукваше цялото богатство на страната и възпрепятстваше всяко икономическо развитие.
Това неизбежно води до обедняване на населението.
Но именно това, без съмнение, е целта на хората, които дърпат конците зад кулисите.
Това ясно личи от речта на Норман Монтагу, управител на Банката на Англия, която той е произнесъл през 1924 г.
пред Асоциацията на банкерите на Съединените щати в Ню Йорк.
Норман Монтагу беше най-влиятелният централен банкер на своето време.
Освен като управител на Банката на Англия, той участва например в създаването на Федералния резерв на САЩ (Фед) и дори беше един
от основателите на Банката за международни разплащания (БМР).
Всички те са мощни центрове на висшата масонска финансова елита, контролирани от Ротшилдите.
Тогава той каза: „Капиталът трябва да се защитава по всеки възможен начин – както чрез съвместни
действия на банките, така и чрез законодателни мерки.“
Дълговете трябва да бъдат събрани, а ипотеките – прекратени възможно най-бързо.
Когато обикновените хора загубят домовете си вследствие на съдебно решение, те ще станат по-покорни и ще се подчиняват
по-лесно на силната ръка на правителството, което действа като централна сила на богатството в полза на водещите финансисти.
„Тези истини са добре известни на нашите най-важни мъже, които в момента са на път да
създадат империализъм, за да управляват света “
Според него целенасоченото обедняване на населението е инструмент на високите финансови кръгове за подчиняване на човечеството.
В този процес съответните правителства служат единствено като инструменти в тяхното стремеж към световно господство.
Това стана възможно благодарение на системата от централни банки и дълговото парично обръщение, въведена от
„банкерите“, чрез която почти всички правителства са попаднали в капана на свръхзадлъжнялостта и пълната зависимост.
За да се освободим от тази система на господство на големите финансови кръгове, е необходима финансова политика
по примера на споменатите случаи в САЩ и Царската Русия.
Това доказва, че справедливата финансова система не е просто утопия, а напълно функционира на практика.
Но за това са необходими хора от вътрешния кръг и смели разобличители като Стивън Митфорд Гудсън, които имат
куража да се изправят и да посочат несправедливостта.
Само по този начин може и ще настъпи промяна!