Státy po celém světě se topí v dluzích.
V Německu dosáhl státní dluh na konci roku 2025 výše 2 661 mld. eur, tedy více než 2,6 bilionu eur.
V eurozóně se jedná celkem o 14,5 bilionů eur a v USA dokonce o 38,2 bilionů dolarů.
Jak bylo ukázáno v pořadu „Rothschildovo spiknutí – 1. část: Válka proti lidstvu“ bylo ukázáno, příčinou tohoto problému je
skutečnost, že mocným bankéřským rodinám se podařilo ve téměř všech zemích světa
zřídit centrální banky pod soukromou kontrolou.
Tímto způsobem si přisvojili právo vytvářet peníze z ničeho, aby je pak mohli půjčovat za úroky a složené úroky.
Přitom by žádný stát nemusel mít dluhy, protože je zcela přirozeným právem každého státu vydávat
vlastní peníze, místo aby si je půjčoval za úroky.
Tyto úrokové náklady jsou také jedním z důvodů stále rostoucího daňového a odvodového zatížení, pod kterým trpí běžná populace.
Díky navrácení pravomoci k tvorbě peněz do rukou suverénních států a poskytování bezúročných úvěrů by proto
všechny vlády mohly svým občanům zcela ušetřit těžké břemeno státního dluhu, úroků a vysokých daní a poplatků.
To dokládají některé velmi úspěšné příklady z minulosti, které ve své knize „Dějiny centrálních bank a zotročení
lidstva“ zdokumentoval Stephen Mitford Goodson, bývalý ředitel jihoafrické centrální banky.
Příklad 1: Americké kolonie
„Když ještě podléhaly britské nadvládě, americké kolonie tiskly vlastní papírové peníze.“
První kolonií, která se k tomuto kroku odhodlala, bylo Massachusetts v roce 1691.
Brzy se přidaly Pensylvánie, New York, Delaware a Maryland.
Tato měna se nazývala „colonial scripts“ nebo „bills of credit“.
Osvobodila dotyčné kolonie od kontroly anglických bank a umožnila jim, aby si své finance spravovaly samy v
ekonomice bez inflace, kde se vybíraly jen nízké daně.
„Charakteristickými rysy tohoto koloniálního období byly trvalý a stabilní hospodářský růst a rostoucí blahobyt.“
Vše fungovalo dobře, dokud v roce 1764 Bank of England výrazně neomezila právo amerických kolonií
vydávat vlastní měnu, čímž vyvolala hospodářský kolaps.
Příklad 2: Státní banka v Severní Dakotě
V USA existuje v jediném státě stále ještě státní banka, která je ve veřejném vlastnictví, a to v Severní Dakotě.
To sahá až do roku 1919, „ kdy bylo tehdejším 48 státům USA nabídnuto, aby založily své vlastní státní banky.
Severní Dakota byla jediným státem, který tuto nabídku přijal, a banka od té doby pomáhá s financováním nemovitostí,
poskytuje úvěry na nové podnikatelské projekty a zemědělcům poskytuje úvěry s úrokovou sazbou pouhého 1 % ročně.
Úvěrové krize či omezení úvěrů jsou v Severní Dakotě neznámým jevem.
„Tak se Severní Dakota stala finančně nejzdravějším a nejbohatším státem USA.“
Příklad 3: Státní banka v ruském carském impériu
V roce 1860 byla v ruském carském impériu založena státní banka.
„Razila mince a tiskla bankovky pro stát, regulovala peněžní oběh a prostřednictvím komerčních bank
poskytovala průmyslu a obchodu úvěry za nízké úroky.“
Státní zemědělská banka poskytovala úvěry za úroky, které byly tak nízké, že je bylo
možné klidně označit za poplatek za vyřízení.
Během posledních 20 let míru v carském Rusku, tedy v letech 1895–1914, rostl hrubý
národní produkt v průměru o deset procent ročně .
„A v neposlední řadě během tohoto období existence státní banky nedošlo ani k významné inflaci, ani k významné nezaměstnanosti.“
Závěr:
Ve všech těchto případech tedy státní banky fungovaly skvěle, přispěly k vysokému
hospodářskému růstu, a to bez výrazné inflace.
A především neexistovala žádná zátěž v podobě státního dluhu a úroků.
To však bylo pro svět velkého byznysu takovým trnem v oku, že proti tomu bojovali pomocí těch
nejzločinnějších a nejzkorumpovanějších machinací.
Jak bylo odhaleno v pořadech „Rothschildovo spiknutí“, část 1 a část 2, dosud odstranili každého politika, který stál v cestě
jejich plánům, a uvrhli každou zemi do války tak dlouho, dokud jejich soukromé banky nezískaly právo vydávat
jako centrální banky nekryté bankovky a poskytovat je vládě za úhradu úroků a úroků z úroků.
Aby bylo možné splácet úroky, bylo obyvatelstvo následně neustále zatěžováno daněmi a poplatky.
Slavný ekonom William Cunningham (1849–1919) proto přirovnal činnost těchto soukromých bankéřů v Anglii k
houbě, která vysávala veškeré bohatství země a bránila jakémukoli hospodářskému rozvoji.
To nevyhnutelně vede k ochuzování obyvatelstva.
Ale právě to je bezpochyby cílem těch, kteří tahají za nitky v pozadí.
To jasně vyplývá z projevu Normana Montagu, guvernéra Bank of England, který pronesl v roce
1924 před Americkou bankovní asociací v New Yorku.
Norman Montagu byl nejvlivnějším představitelem centrální banky své doby.
Kromě své funkce guvernéra Bank of England se například podílel na založení americké centrální banky Fed a byl dokonce
jedním ze zakladatelů Banky pro mezinárodní platby (BIS).
To vše jsou mocná centra vrcholné zednářské finanční elity, která je ovládána rodem Rothschildů.
Tehdy řekl: „Kapitál se musí bránit všemi možnými prostředky, a to jak společným
postupem bank, tak i prostřednictvím legislativy.“
Dluhy je třeba vymáhat, hypotéky je třeba co nejdříve vypovědět.
Pokud prostí lidé v důsledku soudního rozhodnutí přijdou o svůj domov, stanou se poslušnějšími a budou se snáze
nechat vést silnou rukou vlády, která funguje jako ústřední síla bohatství v rukou předních finančníků.
„Tyto pravdy jsou dobře známy našim nejvýznamnějším mužům, kteří se právě chystají vytvořit imperialismus, aby vládli světu “
Podle jeho slov je tedy cílené ochuzování obyvatelstva nástrojem velkého kapitálu, který má za cíl učinit lidstvo poslušným.
Jednotlivé vlády přitom slouží pouze jako jejich nástroje na cestě k světové nadvládě.
To bylo umožněno systémem centrálních bank a dluhového peněz, který zavedli bankéři a díky němuž jsou téměř všechny
vlády uvězněny v nadměrném zadlužení a úplné závislosti.
Abychom se osvobodili od tohoto systému nadvlády velkého kapitálu, je zapotřebí finanční politika
podle vzoru zmíněných příkladů z USA a carského Ruska.
To dokazuje, že spravedlivý finanční systém není jen utopií, ale že v praxi skutečně funguje.
K tomu jsou však zapotřebí lidé zevnitř a odvážní informátoři, jako je Stephen Mitford Goodson, kteří
mají odvahu se ozvat a poukázat na nespravedlnost.
Jen tak může a dojde ke změně!