Over hele verden drukner landene i gæld.
I Tyskland nåede statsgælden ved udgangen af 2025 op på 2.661 mia. euro, altså over 2,6 billioner euro.
I euroområdet er det i alt 14,5 billioner euro, og i USA er det endda 38,2 billioner dollar.
Som det fremgår af udsendelsen »Rothschild-sammensværgelsen – Del 1: Krigen mod menneskeheden“ , ligger årsagen til dette
problem i, at magtfulde bankierfamilier har formået at oprette privat kontrollerede centralbanker i næsten alle lande i verden.
På den måde tilegnede de sig retten til at skabe penge ud af ingenting for derefter
at låne dem ud mod renter og renters rente.
Der skulle dog ikke være et eneste land med gæld, for det er enhver stats helt egen ret at udstede sine egne
penge i stedet for at låne dem mod betaling af renter.
Disse renteomkostninger er også en af årsagerne til den stadigt stigende skatte- og
afgiftsbyrde, som den almindelige befolkning lider under.
Ved at overføre pengeudstedelsen tilbage til de suveræne stater og yde rentefrie lån kunne alle regeringer derfor
fuldstændigt spare deres borgere for den tunge byrde, som statsgæld, renter og høje skatter og afgifter udgør.
Dette underbygges af en række meget vellykkede eksempler fra fortiden, som Stephen Mitford Goodson, den tidligere direktør
for den sydafrikanske centralbank, har dokumenteret i sin bog »Historien om centralbankerne og menneskehedens slaveri«.
Eksempel 1: De amerikanske kolonier
»Da de stadig var under britisk herredømme, trykte de amerikanske kolonier deres egne papirpenge.«
Den første koloni, der besluttede sig for dette skridt, var Massachusetts i 1691.
Pennsylvania, New York, Delaware og Maryland fulgte snart efter.
Denne valuta blev kaldt »colonial scripts« eller »bills of credit«.
Den befriedede de pågældende kolonier fra de engelske bankers kontrol og gav dem mulighed for selv at
styre deres økonomi i en inflationsfri økonomi, hvor der kun blev opkrævet beskedne skatter.
»En vedvarende og stabil økonomisk vækst samt stigende velstand var kendetegnende for denne kolonitid.«
Det gik godt, indtil Bank of England i 1764 i høj grad begrænsede de amerikanske koloniers ret til at udstede
deres egen valuta og dermed udløste et økonomisk sammenbrud.
Eksempel 2: Statsbanken i North Dakota
I USA findes der stadig en statsbank, der er i offentlig ejendom, i én enkelt delstat, nemlig i North Dakota.
Det går tilbage til år 1919, » da de dengang 48 delstater i USA fik mulighed for at oprette deres egne statsbanker.«
Norddakota var den eneste stat, der accepterede dette tilbud, og siden da har banken hjulpet med finansiering af fast
ejendom, ydet lån til nye forretningsprojekter og ydet lån til landmænd til en rente på kun 1 % om året.
Kreditkriser eller kreditstop er ukendte fænomener i North Dakota.
»Sådan er North Dakota blevet den økonomisk sundeste og mest velstående delstat i USA.«
Eksempel 3: Statsbanken i det russiske zarerige
I 1860 blev der oprettet en statsbank i det russiske zarerige.
»Den prægede landets mønter og trykte dets pengesedler, regulerede pengestrømmene og ydede lån til
industri og handel via forretningsbanker til lave renter.«
Den landbrugsbaserede statsbank ydede lån til så lave renter, at man roligt kunne kalde dem et administrationsgebyr.
I de sidste 20 fredsår i zareriget, altså fra 1895 til 1914, voksede
bruttonationalproduktet i gennemsnit med ti procent om året .
»Endelig var der i denne periode, hvor statsbanken eksisterede, hverken nævneværdig inflation eller nævneværdig arbejdsløshed.«
Konklusion:
I alle disse tilfælde har de statsejede banker altså fungeret udmærket, ført til høj
økonomisk vækst og det uden nævneværdig inflation.
Og frem for alt var der slet ingen byrde i form af statsgæld og renter.
Det var imidlertid en så stor torn i øjet på finansverdenen, at den bekæmpede det med de mest kriminelle og korrupte metoder.
Som det blev afsløret i udsendelserne »Rothschild-sammensværgelsen«, del 1 og del 2, har de hidtil
fjernet enhver politiker, der stod i vejen for deres planer, og udsat hvert land for krig, indtil deres private banker fik ret
til som centralbanker at udstede pengesedler uden dækning og stille disse til rådighed for
regeringen mod betaling af renter og renters rente.
For at kunne betale renterne blev befolkningen derfor hele tiden pålagt at betale skatter og afgifter.
Den berømte økonom William Cunningham (1849–1919) sammenlignede derfor disse private bankiers virksomhed i
England med en svamp, der sugede hele landets rigdom op og hæmmede enhver økonomisk udvikling.
Det fører uundgåeligt til en forarmelse af befolkningen.
Men netop det er uden tvivl et mål for dem, der trækker i trådene bag kulisserne.
Dette fremgår tydeligt af den tale, som Norman Montagu, guvernør for Bank of England, holdt i 1924
for United States Bankers Association i New York.
Norman Montagu var sin tids mest indflydelsesrige centralbankchef.
Ud over sin rolle som guvernør for Bank of England var han f.eks. med til at oprette den amerikanske centralbank, Fed, og var endda
en af grundlæggerne af Den Internationale Betalingsbank (BIS).
Alt dette er magtfulde knudepunkter i den højgradige frimureriske finansverden, som kontrolleres af Rothschild-familien.
Han sagde dengang: »Kapitalen må forsvare sig selv på alle mulige måder, både gennem
bankernes fælles indsats og gennem lovgivningen.«
Gæld skal inddrives, og realkreditlån skal opsiges så hurtigt som muligt.
Når almindelige mennesker mister deres hjem som følge af en domstolsafgørelse, vil de blive mere føjelige og lade sig
lettere styre af regeringens stærke hånd, der fungerer som en central magt for rigdommen blandt de førende finansfolk.
»Disse sandheder er velkendte blandt vores mest indflydelsesrige mænd, som nu er i færd med at
opbygge en imperialisme for at herske over verden «
Ifølge ham er den målrettede forarmelse af befolkningen således et redskab, som den store
finansverden bruger til at gøre menneskeheden føjelig.
De respektive regeringer fungerer i den forbindelse blot som redskaber på deres vej mod verdensherredømme.
Dette blev muliggjort af det centralbank- og gældspengesystem, som banksterne har indført, og som har fanget
næsten alle regeringer i en situation med overdreven gældsætning og fuldstændig afhængighed.
For at frigøre sig fra dette herredømme, som den store finansverden udøver, er der behov for en finanspolitik
efter mønsteret fra de nævnte eksempler i USA og zareriget.
Det beviser, at et retfærdigt finanssystem ikke blot er en utopi, men faktisk fungerer i praksis.
Men det kræver insidere og modige whistleblowere som Stephen Mitford Goodson, der har modet
til at stå frem og påpege uretfærdighederne.
Kun på den måde kan og vil der ske en forandring!