Az országok világszerte adósságba süllyednek.
Németországban az államadósság 2025 végén elérte a 2 661 milliárd eurót, azaz több mint 2,6 billió eurót.
Az euróövezetben ez összesen 14,5 billió eurót, az Egyesült Államokban pedig akár 38,2 billió dollárt is jelent.
Ahogyan azt a „A Rothschild-összeesküvés – 1. rész: A háború az emberiség ellen” című műsorban bemutatottak szerint, ennek a
problémának az oka abban rejlik, hogy a hatalmas bankárcsaládoknak sikerült szinte a világ minden
országában magánkézben lévő központi bankokat létrehozniuk.
Így ragadták magukhoz azt a jogot, hogy a semmiből pénzt teremtsenek, majd azt kamatra és kamatos kamatra kölcsönadják.
Pedig egyetlen államnak sem kellene adóssága lennie, hiszen minden államnak alapvető joga, hogy saját pénzt bocsásson
ki, ahelyett, hogy kamatfizetés mellett kölcsönözné azt.
Ezek a kamatköltségek is hozzájárulnak ahhoz, hogy egyre növekszik az adó- és
illetékterhek, amelyek alatt a hétköznapi lakosság szenved.
A pénzteremtés visszajuttatásával a szuverén államok kezébe, valamint kamatmentes hitelek nyújtásával minden kormány
teljes mértékben megkímélhetné polgárait az államadósság, a kamatok, valamint a magas adók és illetékek súlyos terhétől.
Ezt bizonyítják a múltból származó néhány rendkívül sikeres példa, amelyeket Stephen Mitford Goodson, a Dél-afrikai
Központi Bank volt igazgatója „A központi bankok története és az emberiség leigázása” című könyvében dokumentált.
1. példa: Az amerikai gyarmatok
„Amikor még brit uralom alatt álltak, az amerikai gyarmatok saját papírpénzt nyomtattak.”
Az első kolónia, amely ezt a lépést meglépte, Massachusetts volt 1691-ben.
Pennsylvania, New York, Delaware és Maryland hamarosan követték őket.
Ezt a pénznemet „gyarmati értékpapíroknak” vagy „hiteljegyeknek” nevezték.
Felszabadította az érintett gyarmatokat az angol bankok ellenőrzése alól, és lehetővé tette számukra,
hogy pénzügyeiket egy inflációmentes, alacsony adóterhelésű gazdaságban maguk szabályozzák.
„A gyarmati korszakot a folyamatos és stabil gazdasági növekedés, valamint a növekvő jólét jellemezte.”
Ez addig jól működött, amíg az Angol Nemzeti Bank 1764-ben jelentősen korlátozta az amerikai gyarmatok
saját pénznem kibocsátására vonatkozó jogát, ami a gazdaság összeomlását eredményezte.
2. példa: Az Észak-Dakotai Állami Bank
Az Egyesült Államokban még mindig van egy olyan állam, ahol állami tulajdonban lévő
állami bank működik, mégpedig Észak-Dakotában.
Ez 1919-re nyúlik vissza, „ amikor az akkori 48 amerikai államnak lehetőséget kínáltak saját állami bankok alapítására.
Észak-Dakota volt az egyetlen állam, amely elfogadta ezt az ajánlatot, és a bank azóta segíti az ingatlanfinanszírozást,
hiteleket nyújt új üzleti vállalkozások számára, valamint a mezőgazdasági termelőknek is
hitelt nyújt, csupán 1%-os éves kamatlábbal.
Észak-Dakotában nem ismertek hitelválságok vagy hitelkorlátozások.
„Így vált Észak-Dakota az Egyesült Államok pénzügyileg legstabilabb és leggazdagabb államává.”
3. példa: Az Állami Bank az orosz cári birodalomban
1860-ban az Orosz Császárságban állami bankot alapítottak.
„Ő verte a nemzet érméit és nyomtatta a bankjegyeket, szabályozta a pénzforgalmat, valamint a kereskedelmi
bankokon keresztül alacsony kamatú hiteleket nyújtott az iparnak és a kereskedelemnek.”
A Paraszti Állami Bank olyan alacsony kamatú hiteleket nyújtott, hogy azokat nyugodtan kezelési díjnak is nevezhettük.
A cári birodalom utolsó 20 békés évében, vagyis 1895 és 1914 között a bruttó nemzeti
termék átlagosan évi tíz százalékkal nőtt .
Végül pedig ebben az időszakban, amikor az állami bank működött, sem jelentős infláció, sem jelentős munkanélküliség nem volt.”
Összegzés:
Mindezekben az esetekben tehát az állami tulajdonú bankok kiválóan működtek, magas gazdasági növekedést
eredményeztek, és mindezt jelentős infláció nélkül.
És ami a legfontosabb: nem volt semmiféle államadósság- és kamatterhelés.
Ez azonban olyan nagy szálka volt a nagypénzügy szemében, hogy a legbűnözőbb és legkorruptabb machinációkkal léptek fel ellene.
Ahogyan a „A Rothschild-összeesküvés” című sorozat 1. és 2. részében kiderült eddig minden olyan politikust eltávolítottak az
útból, aki terveiknek akadályt jelentett, és minden országot addig háborúval sújtottak, amíg magánbankjaik meg nem kapták azt
a jogot, hogy központi bankként fedezet nélküli bankjegyeket bocsássanak ki, és azokat kamat és kamat
kamat ellenében a kormány rendelkezésére bocsássák.
A kamatok kifizetéséhez a lakosságot ezután mindig adókkal és illetékekkel terhelték meg.
A híres közgazdász, William Cunningham (1849–1919) ezért az angliai magánbankárok tevékenységét egy
szivacshoz hasonlította, amely felszívta az ország teljes vagyonát, és gátolta minden gazdasági fejlődést.
Ez így elkerülhetetlenül a lakosság elszegényedéséhez vezet.
De kétségtelenül éppen ez a háttérből a szálakat mozgatók célja.
Ez egyértelműen kitűnik Norman Montagu, az Angol Nemzeti Bank kormányzójának beszédéből, amelyet 1924-ben az
Egyesült Államok Bankárok Szövetségének (United States Bankers Association) előtt tartott New Yorkban.
Norman Montagu korának legbefolyásosabb központi bankára volt.
Az Angol Nemzeti Bank kormányzói tisztsége mellett részt vett például az amerikai központi bank, a Fed megalapításában,
sőt, a Nemzetközi Fizetési Bank (BIS) egyik alapítója is volt.
Mindezek a Rothschildok által irányított, magas szintű szabadkőműves nagypénzügy hatalmas központjai.
Akkoriban így fogalmazott: „A tőkének minden lehetséges módon meg kell védenie magát, mind a bankok
közös fellépése révén, mind pedig jogalkotási úton.”
Az adósságokat be kell hajtani, a jelzáloghiteleket pedig a lehető leghamarabb fel kell mondani.
Ha az egyszerű emberek egy bírósági döntés következtében elveszítik otthonukat, engedelmesebbé válnak, és könnyebben
hagyják magukat irányítani a kormány erős kezétől, amely a vezető pénzemberek körében a gazdagság központi erejeként működik.
„Ezek az igazságok jól ismertek legfontosabb vezetőink körében, akik jelenleg egy imperializmus
kialakításán dolgoznak, hogy uralják a világot ”
Szavai szerint tehát a lakosság szándékos elszegényítése a nagypénzügy egyik eszköze,
amellyel az emberiséget engedelmeské teszik.
Az egyes kormányok ebben a folyamatban csupán eszközként szolgálnak a világuralom eléréséhez vezető útjukon.
Ezt a bankárok által létrehozott központi banki és adósságalapú pénzrendszer tette lehetővé, amelynek következtében szinte minden
kormány túlzott eladósodottságba és teljes függőségbe került.
Ahhoz, hogy megszabaduljunk a nagypénzügy uralmi rendszerétől, olyan pénzügyi politikára van szükség, amely az Egyesült
Államokban és a cári Birodalomban említett példák mintájára épül.
Ez bizonyítja, hogy egy igazságos pénzügyi rendszer nem csupán utópia, hanem a gyakorlatban is tökéletesen működik.
Ehhez azonban olyan bennfentesekre és bátor bejelentőkre van szükség, mint Stephen Mitford Goodson, akiknek van
bátorságuk kiállni és felhívni a figyelmet az igazságtalanságra.
Csak így történhet meg a változás!