Štáty po celom svete sa topia v dlhoch.
V Nemecku dosiahol štátny dlh na konci roka 2025 výšku 2 661 mld. eur, teda viac ako 2,6 bilióna eur.
V eurozóne je to celkovo 14,5 biliónov eur a v USA dokonca 38,2 biliónov dolárov.
Ako bolo ukázané v relácii „Rothschildovo sprisahanie – 1. časť: Vojna proti ľudstvu“ bolo poukázané, príčinou tohto problému je
skutočnosť, že mocným bankárskym rodinám sa podarilo zriadiť súkromne kontrolované
centrálne banky takmer vo všetkých krajinách sveta.
Týmto spôsobom si prisvojili právo vytvárať peniaze z ničoho, aby ich potom mohli požičiavať za úroky a úroky z úrokov.
Pritom by žiadny štát nemusel mať dlhy, pretože je to základné právo každého štátu vydávať vlastné
peniaze namiesto toho, aby si ich požičiaval za úroky.
Tieto úrokové náklady sú tiež jedným z dôvodov neustále rastúceho daňového a odvodového
zaťaženia, pod ktorým trpí bežné obyvateľstvo.
Vďaka tomu, že by sa tvorba peňazí vrátila do rúk suverénnych štátov a poskytovali by sa bezúročné úvery, mohli by
všetky vlády svojim občanom úplne ušetriť ťažké bremeno štátneho dlhu, úrokov a vysokých daní a poplatkov.
Svedčia o tom niektoré veľmi úspešné príklady z minulosti, ktoré vo svojej knihe „História centrálnych bánk a
zotročenia ľudstva“ zdokumentoval Stephen Mitford Goodson, bývalý riaditeľ Juhoafrickej centrálnej banky.
Príklad 1: Americké kolónie
„Keď boli americké kolónie ešte pod britskou nadvládou, tlačili si vlastné papierové peniaze.“
Prvou kolóniou, ktorá sa k tomuto kroku odhodlala, bol Massachusetts v roku 1691.
Pennsylvania, New York, Delaware a Maryland sa čoskoro pridali.
Táto mena sa nazývala „koloniálne cenné papiere“ alebo „úverové poukážky“.
Oslobodila príslušné kolónie od kontroly anglických bánk a umožnila im, aby si svoje financie riadili samy v
ekonomike bez inflácie, v ktorej sa vyberali len minimálne dane.
„Charakteristickými črtami tohto koloniálneho obdobia bol neustály a stabilný hospodársky rast, ako aj rastúca životná úroveň.“
Všetko išlo dobre, až kým Bank of England v roku 1764 výrazne obmedzila právo amerických kolónií na
vydávanie vlastnej meny, čím spôsobila kolaps ekonomiky.
Príklad 2: Štátna banka v Severnej Dakote
V USA existuje v jedinom štáte stále štátna banka, ktorá je vo verejnom vlastníctve, a to v Severnej Dakote.
To sa datuje do roku 1919, „ keď bolo vtedajším 48 štátom USA ponúknutá možnosť založiť si vlastné štátne banky.
Severná Dakota bola jediným štátom, ktorý túto ponuku prijal, a banka odvtedy pomáha pri financovaní nehnuteľností,
poskytuje úvery na nové podnikateľské projekty a poľnohospodárom poskytuje úvery s úrokovou sadzbou len 1 % ročne.
Úverové krízy či obmedzenia v Severnej Dakote nie sú známe.
„Tak sa Severná Dakota stala finančne najzdravším a najbohatším štátom USA.“
Príklad 3: Štátna banka v ruskom cárskom impériu
V roku 1860 bola v ruskom cárskom impériu založená štátna banka.
„Razila mince a tlačila bankovky pre štát, regulovala peňažný obeh a prostredníctvom komerčných bánk
poskytovala priemyslu a obchodu úvery s nízkymi úrokmi.“
Poľnohospodárska štátna banka poskytovala úvery s úrokom, ktorý bol tak nízky, že sa dal
pokojne označiť za poplatok za spracovanie.
V posledných 20 rokoch mieru v cárskej ríši, teda v rokoch 1895–1914, rástol hrubý
národný produkt v priemere o desať percent ročne .
„A v neposlednom rade počas tohto obdobia, keď fungovala štátna banka, nedošlo ani k
výraznej inflácii, ani k výraznej nezamestnanosti.“
Záver:
Vo všetkých týchto prípadoch teda štátne banky fungovali výborne, prispeli k vysokému
hospodárskemu rastu, a to bez výraznej inflácie.
A predovšetkým neexistovala žiadna záťaž v podobe štátneho dlhu a úrokov.
To však bolo pre veľké finančné kruhy takým tŕňom v oku, že proti tomu bojovali pomocou tých
najzločineckejších a najkorupčnejších machinácií.
Ako bolo odhalené v reláciách „Rothschildovo sprisahanie“ – časť 1 a časť 2 doteraz odstránili každého politika, ktorý stál v
ceste ich plánom, a každú krajinu zaplietli do vojny dovtedy, kým ich súkromné banky nezískali právo vydávať ako
centrálne banky nekryté bankovky a poskytovať ich vláde výmenou za úroky a úroky z úrokov.
Aby bolo možné splácať úroky, obyvateľstvo bolo následne neustále nútené prispievať prostredníctvom daní a poplatkov.
Slávny ekonóm William Cunningham (1849–1919) preto prirovnal činnosť týchto súkromných bankárov v Anglicku
k špongii, ktorá vysávala celé bohatstvo krajiny a brzdila akýkoľvek hospodársky rozvoj.
To nevyhnutne vedie k ochudobneniu obyvateľstva.
Ale práve to je bezpochyby cieľom tých, ktorí ťahajú za nitky v pozadí.
To jasne vyplýva z prejavu Normana Montagu, guvernéra Bank of England, ktorý predniesol v roku 1924
pred Asociáciou bankárov Spojených štátov v New Yorku.
Norman Montagu bol najvplyvnejším predstaviteľom centrálnej banky svojej doby.
Okrem svojej funkcie guvernéra Bank of England sa podieľal napríklad na založení americkej centrálnej banky Fed a bol dokonca
jedným zo zakladateľov Banky pre medzinárodné platby (BIS).
Všetky tieto inštitúcie sú mocnými centrami vysokej úrovne slobodomurárskej vysokej financií, ktoré ovládajú Rothschildovci.
Vtedy povedal: „Kapitál sa musí brániť všetkými možnými spôsobmi, a to tak prostredníctvom spoločného
konania bánk, ako aj prostredníctvom legislatívy.“
Je potrebné vymáhať pohľadávky a čo najskôr vypovedať hypotéky.
Ak obyčajní ľudia v dôsledku súdneho rozhodnutia prídu o svoj domov, stanú sa poslušnejšími a budú sa ľahšie
riadiť silnou rukou vlády, ktorá funguje ako centrálna sila bohatstva v rukách vedúcich finančníkov.
„Tieto pravdy sú dobre známe našim najvýznamnejším mužom, ktorí sa práve chystajú vytvoriť imperializmus, aby vládli svetu “
Podľa jeho slov je teda cielené ochudobňovanie obyvateľstva nástrojom veľkého
finančného sveta na to, aby si podmanil ľudstvo.
Príslušné vlády pri tom slúžia iba ako ich nástroje na ceste k svetovej nadvláde.
Umožnil to systém centrálnych bánk a dlhovej meny, ktorý zaviedli bankári, v dôsledku čoho sa takmer všetky vlády
ocitli v situácii nadmerného zadlženia a úplnej závislosti.
Na to, aby sme sa oslobodili od tohto systému nadvlády veľkého kapitálu, je potrebná finančná politika
podľa vzoru spomínaných príkladov z USA a cárskeho Ruska.
To dokazuje, že spravodlivý finančný systém nie je len utópiou, ale v praxi skutočne funguje.
Na to však potrebujeme ľudí zo vnútra a odvážnych informátorov, ako je Stephen Mitford Goodson, ktorí
majú odvahu postaviť sa a poukázať na nespravodlivosť.
Len tak môže a aj dôjde k zmene!